КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 362/3018/20
провадження № 22-ц/824/9226/2021
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
     
22 червня  2021 року                                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А., 
 
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - адвоката Омельченка Євгена Володимировича на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2021 року у складі судді Лебідь-Гавенко Г. М.,
 
встановив:
 
06.06.2020 Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ  «Акцент-Банк») звернулося  до  суду  з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою  користь заборгованість за кредитним договором №SAMABWFC00001506824 від 30.03.2018 у розмірі 27 061,90 грн станом на  08.05.2020, що складається  з наступного: 13 569,26 грн  - заборгованість за кредитом;  13 492,64 грн - заборгованість за відсотками.
Посилалося на ті підстави, що ОСОБА_1 30.03.2018 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ  «Акцент-Банк» з метою укладення кредитного договору №SAMABWFC00001506824 та отримання кредитної картки.
На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг  в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою  процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити, анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.
При підписанні анкети-заяви   ОСОБА_1   підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
Банк на боргові зобов`язання за кредитом і овердрафтом нараховує відсотки в розмірі встановленому Тарифами банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Умовами та Правилами надання банківських послуг. 
АТ  «Акцент-Банк» свої зобов`язання до договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору.
Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості. 
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2021 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.
В поданій апеляційній скарзі представник АТ «Акцент-Банк» - адвокат Омельченко Є.В. просить скасувати рішення суду першої  інстанції, задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.
Свої доводи мотивує тим, що відповідач в анкеті-заяві підтвердив під підпис факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, які викладені на сайті банку.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувався кредитом, ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і погодився з ними, оскільки даний договір є договором оферти.
Зазначає, що банком на час укладення договору, на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів», надано всю необхідну інформацію у письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законом не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимоги вказаного закону є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією та сплата періодичних платежів. 
Враховуючи фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією, позичальник повинен сплачувати процентну ставку, тому у будь-якому випадку, суд першої інстанції, відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, повинен був стягнути відсотки у розмірі облікової ставки НБУ.
Суд першої інстанції відповідно  до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17, повинен  був стягнути   з відповідача заборгованість за тілом  кредиту, однак цього не зробив.
Щодо  сумнівів відносно  розрахунку  заборгованості,  то вони є необґрунтованими,  однак на  підтвердження  вартості розрахунку  банк  надає  банківську виписку. 
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом першої  інстанції  встановлено, що 30 березня 2018 року  складена  Анкета-заява про  приєднання  до  Умов  та Правил  надання  банківських послуг  у А-Банку, підписанням  якої ОСОБА_1   відповідно  до ст. 634  ЦК  України у повному  обсязі   приєднався до Умов  та Правил  надання банківських послуг, які разом  із тарифами, правилами користування,  основними умовами  обслуговування  та кредитування,  що розташовані  у рекламному буклеті, становлять  договір про  надання  банківських послуг. 
Згідно  з наданим банком  розрахунком, заборгованість  ОСОБА_1 за вказаним  кредитним договором  станом на  08.05.2020  року  становить 27 061,09 грн, яка складається  з наступного: 13 569,26 грн  - заборгованість за кредитом;  13 492,64 грн - заборгованість за відсотками.
Відмовляючи у задоволенні  позову про стягнення  кредитної  заборгованості, суд першої інстанції виходив з того,  що   даних про  вид картки,  яку бажає  оформити  позичальник,  щодо розміру  коштів, які мали бути зараховані  на  банківську картку,  розмір процентів,  кредитний ліміт, відомості про рахунки,  відкриті для зарахування  кредитного  ліміту,  розмір  штрафних  санкцій, передбачених  за несвоєчасне  погашення  кредиту тощо  в анкеті-заяві не  зазначено. Витяг  також не дає  можливості встановити вказану  інформацію. Зазначення  відповідачем   у заяві на  видачу кредиту   про  ознайомлення з Умовами надання  кредиту,  без ідентифікації  самих умов, не  може  бути належним  доказом  ознайомлення  ОСОБА_1 саме з тієї редакцією умов, на  якій наполягає банк. Таким чином суд  першої  інстанції  дійшов висновку  про  відсутність  підстав для  задоволення  позову,  оскільки стороною   позивача не  доведено  існування  кредитних правовідносин між сторонами.  
Апеляційний суд  не може повністю погодитись  з такими висновками суду  першої  інстанції  з огляду на таке.
Як вбачається  з матеріалів справи та встановлено  судом, 30.03.2018  між ПАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є АТ «Акцент-Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку.
У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.а-bank.com.ua, на якому також розміщені Умови та правила надання банківських послуг.
Встановлено, що у анкеті-заяві містяться персональні дані ОСОБА_1 , контактна інформація, соціальний статус, трудова зайнятість, сімейний і майновий стан, дата та її підпис, однак відсутні дані про такі істотні умови кредитування як вид платіжної картки, бажаний розмір кредитного ліміту за платіжною карткою, процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов`язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 7).
Водночас до кредитного договору банк додав, окрім копії паспорту відповідача (а.с. 13, 14), також Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» (а.с. 12) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщених на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» (а.с. 7-11).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «Акцент-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У анкеті-заяві позичальника від 30 березня 2018 року процентна ставка не зазначена, тобто між сторонами відсутня згода щодо істотних умов договору, зокрема розміру відсотків у якості плати за користування грошовими коштами, що у свою чергу свідчить про неможливість застосування вказаного банком у розрахунку розміру відсотків за користування коштами.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за нарахованим відсотками за користування кредитом.
Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30 березня 2018 року,  посилався на Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщених на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила», як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких встановлюються умови кредитування клієнтів банку.
Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила і саме у вказаній редакції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.а-bank.com.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (30 березня  2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Колегія суддів також підкреслює, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані  позивачем Умови та правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника.
Аналогічний висновок  викладено  в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року в справі № 342/180/17. 
Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд першої інстанції встановивши вказані обставини під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача  на користь АТ «Акцент-Банк» відсотків за користування кредитними коштами дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 30 березня 2018 року. 
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено виникнення у відповідача зобов`язань за кредитним договором на умовах, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.
Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови позивачу у стягненні з відповідача заборгованості за кредитним договором, а саме заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 13 492,64  грн, ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для його скасування за наведених в апеляційній скарзі доводів не вбачається.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірі встановленому ст. 1048 ЦК України позивач не пред`являв,  а суд  розглядає справи  лише  в межах  заявлених  позовних  вимог.
Однак, вищенаведені обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову АТ «Акцент-Банк» у повному обсязі, оскільки суд першої інстанції не врахував, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті.
Відповідно до вимог статей 263 - 264 ЦПК України суд у мотивувальній частині рішення повинен наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У зв`язку з цим, належним чином дослідити поданий стороною доказ (у даному випадку - розрахунок заборгованості за договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-Банк» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту з підстав їх недоведеності, суд не врахував наведені обставини та вимоги процесуального законодавства і фактично не вирішив спір по суті в цій частині.
Суд першої  інстанції  не звернув уваги на те, що застосування норм права, оцінка доказів є саме прерогативою суду. У цій категорії справ розмір кредитної заборгованості має визначатись відповідно до наданих доказів, вимог закону та умов договору. При цьому суд не позбавлений права і зобов`язаний при наявності кредитної заборгованості стягнути ту суму, яка є для суду доведеною, а не взагалі відмовляти у позові.
Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 3 липня 2019 року в справі № 204/2217/16-ц.
Оскільки з`ясування зазначених вище питань і встановлення відповідних обставин є необхідними складовими для належного розгляду справи, то висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову АТ «Акцент-Банк» щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту є передчасним.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Виходячи з того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитним лімітом (карткою) та вчиняв дії щодо часткової сплати заборгованості за кредитним договором протягом періоду кредитування. Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок є належним доказом та свідчить про отримання відповідачем кредитних коштів. 
Заперечуючи проти  позову   ОСОБА_1 посилався на відсутність  доказів про те, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування  кредитними  коштами, а також доказів відкриття на його ім`я рахунку, виписки з особового  рахунку.
При цьому останній не заперечував сам факт отримання грошових коштів та користування кредитними коштами.
Таким чином, наведене вище свідчить про визнання позичальником факту отримання кредитних коштів. 
Ураховуючи вимоги статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Втім, розглядаючи зазначений позов в частині вимог банку про стягнення з боржника основного боргу за кредитом, суд першої інстанції у повному обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та належним чином не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно  до  надано  суду  розрахунку  заборгованості,  сума фактично  отриманих  позивачем  грошових коштів  за період з  17.04.2018  по  30.04.2020  становить  13 569,26 грн,  при цьому  за вказаний період було  фактично  повернуто  2 733  грн.
Таким чином,  розмір   неповернутих  грошових  коштів становить  10 836,26 грн. 
Згідно частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення заборгованості або не доведе іншого розміру заборгованості.
Відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано доказів повернення банку отриманих грошових коштів.
За таких  підстав  позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» в частині  стягнення  з відповідача фактично отриманої суми кредитних коштів підлягають частковому  задоволенню,  в розмірі 10  836, 26 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що судом неповно з`ясовані обставини справи, не оцінені надані позивачем докази, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір  задоволених позовних вимог АТ «Акцент-Банк» складає 40,04%.
За подання позовної заяви банком сплачено 2 102 грн судового збору, за подання  апеляційної скарги  -   3 153 грн,  всього  5 255  грн.  
З урахуванням  часткового  задоволення  позову, з  відповідача  на  користь  позивача підлягають  стягненню витрати  зі сплати судового  збору  в сумі 2 104,10 грн  (5 255 грн х 40,04%).
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - адвоката Омельченка Євгена Володимировича задовольнити частково.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2021 року в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за кредитом  скасувати.
Постановити в цій частині нове судове рішення про  часткове  задоволення  позову.
Стягнути з   ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (код ЄДРПОУ 14360080, адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11) заборгованість за тілом  кредиту  в сумі  10  836, 26 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судові витрати по  сплаті судового  збору  в сумі 2 104,10 грн.
В решті рішення  суду  залишити  без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,  оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач:                                                                            Г. М. Кирилюк         
 
Судді:                                                                                                І. М. Рейнарт
 
                                                                                                          Т. А. Семенюк