ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«22» червня 2021 року 
м. Харків
справа № 638/6166/17 
провадження № 22ц/818/2935/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів -          Котелевець А.В., Хорошевського О.М., 
за участю секретаря - Дмитренко А.Ю., 
учасники справи:
заявник – Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», представниця заявника – Пономарьова Н. В.,
заінтересовані особи -  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2021 року в складі судді Щепіхіної В.В.
в с т а н о в и в:
У січні 2021 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Заява мотивована тим, що 19 вересня 2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова ухвалено заочне рішення у справі № 638/6166/17 за позовом підприємства до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Зазначив, що 25 вересня 2017 року та 18 вересня 2020 року підприємство зверталось до суду із заявою про видачу судового рішення та виконавчих листів, однак рішення суду та виконавчі листи отримано лише 29 грудня 2020 року, у зв`язку з чим у підприємства не було можливості пред`явити виконавчий документ до виконання.

Вказав, що боржниками на даний час не виконано свого обов`язку щодо оплати послуги з теплопостачання за виконавчим документом № 638/6166/17.
Просив поновити пропущений строк пред`явлення до виконання виконавчого документу від 19 вересня 2017 року по справі № 638/6166/17 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2021 року у задоволенні заяви Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі № 638/6166/17 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за послуги з теплопостачання – відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву підприємства.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, не врахував, що виконавчі листи видано судом першої інстанції вже після закінчення строку його пред`явлення до виконання. Зазначив, що підприємство неодноразово звертався до суду з заявами про видачу виконавчого листа.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 11 травня 2021 року та 17 травня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшли повідомлення про вручення поштових відправлень, в яких зазначено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 за місцем реєстрації відсутні, про що складено довідку про причини повернення/досилання. Оскільки судові повістки надіслано на останню відому адресу заінтересованих осіб, вони вважаються доставленими. 

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. 

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» необхідно задовольнити, ухвалу суду – скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що причини пропуску пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання не є поважними.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2017 року у справі № 638/6166/17 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за послуги з теплопостачання, позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - задоволено; 

стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 лютого 2013 року по 31 липня 2016 року в сумі 13 586,23 грн, три відсотка річних - 542,59 грн, інфляційні втрати - 3468,40 грн; стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати зі сплати судового збору в розмірі по 533,33 грн з кожного.

25 вересня 2017 року та 18 вересня 2020 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звертався до суду першої інстанції із заявами про видачу судового рішення у справі, а також видачу виконавчих листів (а.с.3, 4, 42, 43).

На виконання судового рішення 22 грудня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова видав виконавчий лист № 638/6166/17, в якому зазначено, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 18 жовтня 2020 року (а.с.44).

З довідкового листа до справи вбачається, що представником Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» отримано копію судового рішення та 9 виконавчих листів 29 грудня 2020 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 124  Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129  Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6  Конвенції про  захист  прав  людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного  Суду України  № 5-рп/2013  від 26 червня 2013  року у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Як вбачається з усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява №183571/91» (Caseof Hornsbyv. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду. Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін…».

19 листопада 2010 року Консультативною радою європейських суддів (КРЄС) прийнято Висновок №13 (2010), який зокрема встановлює, що у державі, яка керується верховенством права, державні органи передусім зобов`язані поважати судові рішення і виконувати їх швидко « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Сама ідея державного органу, який відмовляється підкоритися рішенню суду, підриває концепцію примату закону (п. 31).

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як передбачено частиною 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не встановлено.
Так, причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно наступним умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені строки.

Матеріали справи свідчать про те, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2017 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 лютого 2013 року по 31 липня 2016 року в сумі 13 586,23 грн, три відсотка річних - 542,59 грн, інфляційні втрати - 3468,40 грн; стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати зі сплати судового збору в розмірі по 533,33 грн з кожного.

Строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання у даній справі становив три роки, до 18 жовтня 2020 року.

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» в межах строку пред`явлення виконавчого листа до виконання неодноразово звертався до суду першої інстанції із заявами про видачу судового рішення та виконавчих листів, зокрема, 25 вересня 2017 року та 18 вересня 2020 року, однак лише 22 грудня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова видав виконавчий лист № 638/6166/17, тобто вже після закінчення строку для його пред`явлення.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції більше трьох років не видавав стягувачу виконавчі листи.

Копію судового рішення та 9 виконавчих листів отримано представником Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» лише 29 грудня 2020 року.

Таким чином, стягувач в межах трирічного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання намагався отримати в суді першої інстанції виконавчі листи по справі № 638/6166/17, однак в порушення розумних строків суд першої інстанції видав виконавчі листи після закінчення строку для пред`явлення, а саме 22 грудня 2020 року.

Таким чином, у Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» не було об`єктивної можливості надати в строк, визначений законом, виконавчі документи для примусового виконання.

Враховуючи зазначене, причини, з якими стягувач пов`язує поважність пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, слід вважати поважними, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції неповно з`ясувавши обставини у справі, дійшов помилкового висновку щодо відмови у поновленні строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2270,00 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» по 756,66 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» – задовольнити.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2021 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання – задовольнити.
Поновити Комунальному підприємству «Харківські теплові мережі» пропущений строк для пред`явлення виконавчих листів від 19 вересня 2017 року до виконання по справі № 638/6166/17 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» 2270,00 грн судового збору за подачу апеляційної скарги по 756,66 грн з кожного.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 А.В. Котелевець

                                                                       О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 23 червня 2021 року.