ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2021 р.                                                Справа №909/1331/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Галушко Н.А.
суддів                                                                      Мирутенка О.Л.
Гриців  В.М.

секретар судового засідання Олійник Н.Б. 

за участю представників учасників процесу:
від позивача – Говзан М.М. - представник
від відповідача-Кузь А.П.- представник (в режимі відеоконференції)

розглянувши апеляційну скаргу Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 06.08.2020 (правонаступник Івано-Франківська міська рада)
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від12.03.2020, повний текст рішення складено 17.03.2020,
у справі №909/1331/19 (суддя Фрич М.М.) 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “О.І. Груп”, м. Івано-Франківськ
до  відповідача: Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ
про визнання незаконним, скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.
Товариство з обмеженою відповідальністю "О.І. Груп" звернулось з позовом до Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним, скасування рішення №39-61/2019 від 07.11.2019 та зобов`язання до вчинення дій.
Позивач вказує на те, що Крихівецька сільська рада рішенням №39-61/2019 від 07.11.2019 відмовила позивачу у наданні в оренду земельної ділянки  для обслуговування будинку відпочинку та технічних споруд площею 0,4 га терміном на 10 років, мотивуючи тим, що на час розгляду заяви сільська рада виступила замовником технічного паспорту на водний об`єкт, який розташований на вказаній земельній ділянці. Проте, відповідно до ч.3 ст.123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в місячний строк розглядає відповідне клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відмова в задоволенні клопотання є можливою тільки при наявності певних обставин, перелік яких є вичерпним. Проте, обставина, на яку  зроблено посилання в спірному рішенні,  не відповідає дійсності. 
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 12.03.2020 у справі №909/1331/20 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради №39-61/2019 від 07.11.2019 про відмову ТОВ «О.І. Груп» у наданні в оренду земельної ділянки для обслуговування будинку відпочинку та технічних споруд площею 0,4га терміном на 10років. Зобов`язано Крихівецьку сільську раду повторно розглянути на сесії звернення ТОВ «О.І. Груп» про надання в оренду земельної ділянки для обслуговування будинку відпочинку та технічних споруд площею 0,4га терміном на 10 років та прийняти рішення відповідно до законодавства. 
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач у справі, приймаючи рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту  землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходиться в с.Крихівці, вул.22 Січня, 166а площею 0,40 га з підстав виготовлення технічного паспорта на водний об"єкт, який, як вказано в самому тексті спірного рішення, розташований на вищевказаній земельній ділянці -  не надав суду відповідні докази про те, що такий об"єкт в дійсності існує. Враховуючи, що ст.123 Земельного кодексу України передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, наявність яких у спірному випадку відповідачем не доказана, також відсутні належні докази в підтвердження тієї обставини, яка зазначена в самому тексті рішення - в суду відсутні підстави для визнання спірного рішення таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Крихівецькою сільською радою Івано-Франківської міської ради (правонаступник Івано-Франківська міська рада) подано апеляційну скаргу б/н від 06.08.2020, в якій просить задоволити апеляційну скаргу та відмовити у задоволенні позовних вимог,  посилаючись на те, що рішення суду є незаконним і необгрунтованим, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що Крихівецька сільська рада у встановленому порядку надала дозвіл на оформлення права користування земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування належного позивачу будинку відпочинку.
Скаржник зазначає, що на земельній ділянці, поруч будинку відпочинку, знаходиться водний об`єкт - водойма площею 0,22 га, довкола якої встановлюється прибережна захисна смуга. Скаржник наголошує, що землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених Земельним кодексом України.
Відповідач вказав, що відсутні будь-які документи, які б посвідчували право ТОВ "О.І. Груп" на користування вказаною водоймою. 

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Процесуальні дії суду у справі.
Розпорядженням керівника апарату суду №249 від 07.04.2021, відповідно до п.9 ст.32 ГПК України, п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 2.7.3 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, у зв`язку із смертю головуючого судді Дубник О.П., проведено автоматизовану заміну складу суду для розгляду апеляційної скарги у справі №909/1331/19.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2021 змінено склад колегії суддів у справі №909/1331/19, розподілено колегії суддів у складі головуючого судді Галушко Н.А., суддів Мирутенко О.Л., Гриців В.М.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 розгляд справи №909/1331/19 призначено на 11.05.2021.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 за клопотанням позивача відкладено розгляд справи на 15.06.2021.
Представники сторін в судовому засіданні 15.06.2021 виклали доводи та заперечення щодо вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 15.06.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.          

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ТОВ "О.І. Груп" є власником нерухомого майна по вул. 22 січня, 166-а в с. Крихівці Івано-Франківської  області, а саме будинку відпочинку №29, інженерної споруди №1 та огорожі.
В жовтні 2019 року ТОВ "О.І. Груп" звернулося до Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради із заявою про надання в оренду земельної ділянки для обслуговування будинку відпочинку та технічних споруд площею 0,4 га, терміном на 10 років.
Рішенням Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 07.11.2019 №39-61/2019 відмовлено позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в користування, яка знаходиться в с. Крихівці, вул. 22 Січня, 166 а, площею 0,40 га, у зв`язку з тим, що на сьогоднішній день сільська рада виготовляє технічний паспорт на водний об`єкт, який розташований на вищевказаній земельній ділянці. 
В ході розгляду справи в суді першої інстанції, судом встановлено, що відповідач у справі, приймаючи рішення про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходиться в с.Крихівці, вул.22 Січня, 166а площею 0,40 га з підстав виготовлення технічного паспорта на водний об"єкт, який, як вказано в самому тексті спірного рішення, розташований на вищевказаній земельній ділянці -  не надав суду відповідні докази про те, що такий об"єкт в дійсності існує.
Отже, з посиланням на норми ст.123 Земельного кодексу України, якою передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд прийшов до висновку, що наявність зазначених підстав для відмови у наданні дозволу у спірному випадку відповідачем не доказана, також відсутні належні докази в підтвердження тієї обставини, яка зазначена у самому тексті рішення, у суду відсутні підстави для визнання спірного рішення таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. 
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що рішення Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 07.11.2019 є таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства, а відтак відповідно до п.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є підстави для визнання його недійсним.
Щодо вимоги позивача про зобов"язання Крихівецьку сільську раду повторно розглянути на сесії звернення позивача про надання земельної ділянки в оренду та прийняття відповідного рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення зазначеної вимоги, оскільки розгляд питань та прийняття рішень щодо земельних питань діючим законодавством віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування, а відтак такі органи зобов"язані діяти в порядку та у спосіб, який встановлений таким законодавством.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. Висновки суду апеляційної інстанції.
Спірні правовідносини стосуються відносин, що склалися щодо надання в оренду земельних ділянок для обслуговування об`єктів, які знаходяться у власності.
Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способи захисту порушених прав встановлені статтею 20 Господарського кодексу України та статтею 16 ЦК України, до яких відноситься, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. При цьому для вирішення питання щодо наявності правових підстав для визнання незаконним та скасування рішення ради суду необхідно встановити його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав ці акти. Також обов`язковою умовою визнання цих актів недійсними є порушення у зв`язку з їх прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст. 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист та звертаючись до суду з даним позовом, позивач як спосіб захисту порушених прав та інтересів визначив визнання незаконним та скасування рішення Крихівецької сільської ради від 07.11.2019 №39-61/2019 та зобов"язання Крихівецької сільської ради повторно розглянути на сесії звернення про надання в оренду земельної ділянки для обслуговування будинку відпочинку та технічних споруд площею 0,4 га терміном на 10 років та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.
Відповідно до приписів статті 13 Конституції України землі є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Згідно ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування" встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Пунктами а, в ст.12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Відповідно до ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. 
Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. 
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. (ч.ч. 1, 3 ст.124 Земельного кодексу України).
В силу положень ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. 
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ст.21 Цивільного кодексу України).
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (п. "г" частини 3 статті 152 ЗК України).
Згідно ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ТОВ "О.І. Груп" є власником нерухомого майна по вул. 22 січня, 166-а в с. Крихівці Івано-Франківської міської ради, а саме будинку відпочинку №29, інженерної споруди №1 та огорожі.
В жовтні 2019 року ТОВ "О.І. Груп" звернулося до Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради із заявою про надання в оренду земельної ділянки для обслуговування будинку відпочинку та технічних споруд площею 0,4 га, терміном на 10 років.
Рішенням Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 07.11.2019 №39-61/2019 відмовлено позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в користування, яка знаходиться в с. Крихівці, вул. 22 Січня, 166а, площею 0,40 га, у зв`язку з тим, що на сьогоднішній день сільська рада виготовляє технічний паспорт на водний об`єкт, який розташований на вищевказаній земельній ділянці. 
Зокрема, скаржник зазначає, що поруч будинку відпочинку знаходиться водний об`єкт – водойма пл. 0,22 га, довкола якої встановлюється прибережна захисна смуга. Зазначене підтверджується копією наданого позивачем технічного паспорта від 09.01.2018 на громадський будинок, зокрема, на Плані земельної ділянки громадського будинку  відображено водойму, позначену як «озеро» (а.с.13-14). 
Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися у користування лише для цілей, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ст.1 Водного кодексу України водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал, а також водоносний горизонт).
Згідно з ст.4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті:
морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами;
прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами;
гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них;
береговими смугами водних шляхів.
Згідно з ст.51 Водного кодексу України водні об`єкти надаються у користування за договором оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом у порядку, визначеному земельним законодавством України. Право оренди земельної ділянки під водним об`єктом поширюється на такий водний об`єкт.
Водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.
Надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.
На запит позивача Дністровське басейнове управління водних ресурсів Державного агенства водних ресурсів України в листі від 10.10.2018р. № 06-13/1373 (а.с.19)  надано відповідь щодо надання інформації стосовно водойми, яка знаходиться в с.Крихівці на території житлового комплексу «Калинова Слобода» та зазначено, що водні об"єкти не знаходяться на балансі управління, а фактично являються землями водного фонду та входять в загальний кадастр земель зазначеного населеного пункту. 

Як вбачається із довідки Держгеокадастру №632/166-18 від 24.10.2018 (а.с.163) згідно даних з державної статистичної звітності (форма 6-зем) на пропонованій до відведення позивачу земельній ділянці площею 0,40га для обслуговування будинку відпочинку використовується 0,1132га, що відповідає площі земельної ділянки на яку позивачу рішенням сесії Крихівецької сільської ради №325-53/2019 від 08.05.2019 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування будинку відпочинку для передачі в оренду орієнтовною площею 0,012 га, а також зазначено, що 0,2210 га з пропонованої до відведення позивачу земельної ділянки зайнято озером.
Отже, з врахуванням наведеного, висновок суду про відсутність доказів щодо існування водного об`єкта на пропонованій до відведення позивачу земельній ділянці площею 0,40га не грунтується на матеріалах справи та наявних доказах у справі.
В матеріалах справи відсутні документи або будь-які докази, які б посвідчували право ТОВ «О.І.Груп» на користування вказаною водоймою.
Як зазначалось вище водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.
За таких обставин, рішення Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 07.11.2019  "Про  заяву ТзОВ "О.І.Груп" є таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Щодо вимоги позивача про зобов"язання Крихівецьку сільську раду повторно розглянути на сесії звернення позивача про надання земельної ділянки в оренду та прийняття відповідного рішення судова колегія зазначає, що оскільки рішення Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 07.11.2019 "Про  заяву ТзОВ "О.І.Груп" є чинним та таким, що відповідає вимогам діючого законодавства, не підлягає задоволенню вимога позивача про повторний розгляд на сесії звернення позивача про надання земельної ділянки в оренду.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст.76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на описані вище встановлені обставини, Західний апеляційний господарський суд вважає, що рішення суду винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неправильним встановленням фактичних обставин справи.. Відтак, у відповідності до вимог до ст.277 ГПК України, наявні обгрунтовані підстави для скасування прийнятого у справі судового рішення і ухвалення нового про відмову в позові.
Судовий збір за розгляд справи в місцевому господарському суді та за  перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.129 ГПК України, слід покласти на  позивача. 
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 277, 282, 284 ГПК України,

Західний  апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Апеляційну скаргу Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 06.08.2020 (правонаступник Івано-Франківська міська рада) задоволити.
2..Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12.03.2020 у справі №909/1331/20  скасувати. В позові відмовити.
Стягнути з ТзОВ "О.І. Груп" (вул. Набережна ім. В. Стефаника, 45-а,м. Івано-Франківськ,76018) на користь Івано-Франківської міської ради (вул. Грушевського, 21, м.Івано-Франківськ, ЄДРПОУ 33644700) судовий збір в розмірі 5   763,00грн за розгляд апеляційної скарги.
Місцевому господарському суду видати наказ.

3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України. 

Повний текст постанови складено та підписано 24.06.2021.

Головуючий суддя                                                   Галушко Н.А. 

суддя                                                             Мирутенко О.Л.

суддя                                                             Гриців В.М.