КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                     
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8928/2021      
справа № 367/5934/18                                         
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
 17 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі:
 
            Суддя - доповідач:      Андрієнко А.М.
            Суддів:                         Соколової В.В.
                                                  Поліщук Н.В.
 
Розглянувши  в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2021 року, постановлене суддею Шестипаловою Я.В. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
У С Т А Н О В И Л А :
 
У серпні 2018 року позивач АТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтований тим, що відповідач ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н, 26.12.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 10500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначає, що він свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.06.2018 року має заборгованість 111 520,77 грн., яка складається з: 16 569,66 грн. -заборгованість за кредитом; 94 951,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 20.02.2021 року по 30.10.2016 року. Позивач просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.12.2011 року у розмірі 111 520,77 грн. та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 09.03.2021 року позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором №б/н від 26.12.2011р., в розмірі 25770,62 грн. (16569,66 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 16 569,66 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625;  9200,96 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість з пені), а також понесені позивачем судові витрати.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погодившись із заочним рішенням суду, 01.05.2021 року представник АТ КБ «Приватбанк» Крилова О.Л. подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати  та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, мотивуючи тим, що оскаржуване рішення незаконне, винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи. Вказує, що використані відповідачем кошти в добровільному порядку не повернуті, у відповідності до ч.2 ст.530 ЦК України строк виконання відповідачем обов`язку з повернення визначений моментом пред`явлення вимоги. Суд першої інстанції не з`ясував строк дії картки та прийшов до передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), тобто 30 листопада 2015 року. Банком подано позовну заяву до суду 16.08.2018 року, тобто в межах строку позовної давності.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення  суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того,  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропустив строк позовної давності звернення з позовом до суду, оскільки останнє поповнення коштів на картки відповідача було зроблено у липні 2014 року, а з позовом до суду позивач звернувся у серпні 2018 року, тобто з пропуском строку передбаченого ст.257 ЦК України.
Колегія суддів не погоджується в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Судом встановлено, що 26.12.2011р. ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н, 26.12.2011 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 10500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, у зв`язку із невиконанням умов договору № б/н від 26.12.2011 року відповідач станом на 30.06.2018 року має заборгованість 111 520,77 грн., яка складається з: 16 569,66 грн. -заборгованість за кредитом; 94 951,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 20.02.2021 року по 30.10.2016 року.
З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 09.03.2021 року позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором №б/н від 26.12.2011р., в розмірі 25770,62 грн. (16569,66 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 16 569,66 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 9200,96 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість з пені).
Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що позивач звернувся до суду з даним позовом зі спливом строку позовної давності встановленого ст.257 ЦК України, у зв`язку з чим просив застосувати до даних правовідносин строк позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-167цс14 від 12 листопада 2014 року.
Відповідно до умов договору б/н від 26.12.2011р., Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунку кредитної заборгованості повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом визначено періодичними щомісячними платежами.
Як вбачається з виписки по рахунку, яка була надана АТ КБ «ПРИВАТБАНК» останнє поповнення картки ОСОБА_1 було зроблено у липні 2014 року.
Суд першої інстанції, встановивши, що останню операцію відповідач  вчинив у липні 2014 року, а АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з даним позовом у серпні 2018 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, відмовив у задоволенні позову.
Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі закінчується зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).
З довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н отримала картку: № НОМЕР_1 зі строком її дії до останнього дня 11/15 (а.с.103).
Отже, останнім днем дії картки № НОМЕР_1 , яка була випущена відповідачу на виконання договору б/н від 26.12.2011р. та на яку було встановлено кредитний ліміт є 30 листопада 2015 року.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення з даним позовом до суду, оскільки строк дії картки № НОМЕР_1 , яка була видана відповідачу до 30 листопада 2015 року, а з позовом до суду банк звернувся 16.08.2018 року, тобто в межах трирічного строку.
З розрахунку заборгованості станом на 30.06.2018 року вбачається, що заборгованість відповідача по простроченому тілу кредиту становить 16 569,66 грн.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а  також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Оскільки відповідач фактично отримав кредит, користувався ним та періодично погашав заборгованість, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню сума заборгованості по простроченому тілу кредиту по договору б/н від 26.12.2011 року у розмірі 16 569,66 грн.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), просив стягнути з відповідача також складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 9200,96 грн.
Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних  умов договору, підписавши заяву-анкету, довідку про умови кредитування. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.
Проте, надана позивачем заява-анкета, довідка про умови кредитування не підтверджує позовні вимоги, що сторонами було погоджено процентну ставку. 
Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.  
А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності вимог банку про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом.
Керуючись ст.  367, 374, 376 ЦПК України колегія суддів,
 
                                                               ПОСТАНОВИЛА:
            
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» доОСОБА_1  про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: місто Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570 заборгованість по простроченому тілу кредиту у розмірі 16 569,66 грн.
В решті вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її  прийняття та оскарженню до Верховного Суду не підлягає.
Повний текст постанови виготовлено 17 червня 2021 року.

 
 
Суддя - доповідач:    

                          
Судді: