Справа № 344/15656/20 
Провадження № 22-ц/4808/964/21 
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючої                        Пнівчук О.В.
       суддів:                        Мелінишин Г.П., Томин О.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 квітня 2021 року, вскладі судді Пастернак І.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання та стягнення додаткових витрат,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання та стягнення додаткових витрат.
Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач на виконання рішення суду сплачував аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до настання йому 18 років.        02.09.2020 року син ОСОБА_3 був зарахований на 2 курс стоматологічного факультету Івано-Франківського національного медичного університету контрактної форми навчання. Син навчається на платній основі, у зв`язку з чим позивачка самостійно несе витрати пов`язані з його навчанням. Відповідно до Умов договору про надання освітніх послуг нею оплачено вартість освітніх послуг за навчальний рік 2020/2021 (2 курс) у сумі 42000 грн. Відповідач є військовий пенсіонер та отримує пенсію, його матеріальний стан дозволяє спільно з нею нести витрати пов`язані з навчанням сина. 
Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання у розмірі 1/4 частини від усіх його заробітків, але не менше 50 % прожиткового мінімуму доходів на дитину відповідного віку, до закінчення ним навчання та додаткові витрати пов`язанні з оплатою навчання сина за навчальний рік разово у розмірі 21000 грн.
Рішенням Івано-Франківського міського суду позов ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти в користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17.11.2020 року і до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає рішення таким, яке не повністю відповідає фактичним обставинам справи.
Вважає, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат пов`язаних зі сплатою за навчання сина ОСОБА_3 . Вважає, що доказами на підтвердження наявності особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі.
Зазначає, що плата за навчання сина ОСОБА_3 , що підтверджується Договором про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною особою від 02.09.2020 року №230 та сплата вартості освітніх послуг за навчальний рік 2020/2021 в сумі 42000 грн, є тією особливою обставиною в розумінні ст. 185 СК України.
Вважає, що ОСОБА_2 повинен сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, а не 1/6 частину, як встановлено судом першої інстанції.
Просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму доходів на дитину відповідного віку на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до закінчення ним навчання. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені додаткові матеріальні витрати, пов`язані з оплатою навчання за навчальний рік 2020/2021 в сумі 21000 грн.
Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, такою, що не підлягає до задоволення. 
Зазначає, що син ОСОБА_3 є повнолітнім, а отже вже не є дитиною в розумінні Сімейного кодексу України. З огляду на це відповідач ОСОБА_2 не зобов`язаний нести додаткові витрати пов`язані з оплатою навчання в сумі 21000 грн, оскільки такі витрати не передбачені чинним законодавством України. 
Відповідач є учасником бойових дій та у зв`язку із травмою, отриманою в ході виконання покладених на нього обов`язків, став непрацездатним та має 3 групу інвалідності, мусить нести значні витрати на лікування. На його утриманні знаходиться малолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружина ОСОБА_6 , яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною. У нього відсутня можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання. 
Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що чинним законодавством не передбачено стягнення окремо додаткових витрат на повнолітнього сина, який продовжує навчання, а при визначенні розміру аліментів в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, врахував стан здоров`я та матеріальне становище сина, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, те, що він є працездатним, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб, необхідність придбання для сина який навчається продуктів харчування, засобів особистої гігієни, одягу, предметів і речей для навчання.
З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно з копією свідоцтва про зміну імені ОСОБА_4 , змінив прізвище на “ ОСОБА_7 ” (а.с.4).
ОСОБА_8 є студентом другого курсу 18 групи стоматологічного факультету Івано-Франківського національного медичного університету, денної бюджетної (контрактної) форми навчання, що підтверджується довідкою №42 виданою 02.11.2020 року Івано-Франківським національним медичним університетом (а.с.5)
Відповідно до п.9 Договору №230 про надання освітніх послуг між закладом освіти Івано-Франківським національним медичним університетом та ОСОБА_1 від 02.09.2020 року загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 168000 грн.  Термін дії договору з 16.09.2020 року по 30.06.2024 року( а.с. 6-8) .
ОСОБА_1 здійснила оплату витрат на навчання сина - ОСОБА_3 в розмірі 42 000 грн, що підтверджується долучено квитанцію про оплату зазначених витрат від 02.09.2020 року ( а.с. 12).
Згідно посвідчення серія НОМЕР_1 відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 3 групи (а.с. 28).
На утриманні у відповідача є одна малолітня дитина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 30).
Відповідно до довідки №9121000006 виданої ГУ ПФУ в Івано-Франківській області 11.01.2021 року відповідач отримує пенсію за вислугу років. Сума пенсії за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року складає 163 587,83 грн. (а.с.33).
На виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 01.04.2021 року Державною податковою службою України  22.04.2021 року надано відомості з інформаційного фонду  Державного реєстру фізичних про доходи  ОСОБА_2  за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року, який становить  за вказаний період 497 781,58 грн ( а.с. 53-54).
Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 Постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).
Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15, у постановах Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц, провадження № 61-1717св18, від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17, провадження № 61-39201св18.
З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду в частині відмови у стягненні додаткових витрат на утримання сина який продовжує навчання є необґрунтованими.
Згідно із ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/4 частини заробітку посилалася на те, що відповідач є військовим пенсіонером та отримує пенсію, його матеріальний стан дозволяє йому спільно з нею нести витрати пов`язані з навчанням сина.
       Оцінюючи докази в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано врахував стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, те, що на його утриманні знаходиться малолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружина ОСОБА_6 , яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною.
Колегія суддів приходить до висновку, що позивачка не навела доказів, які б об`єктивно доводили, що відповідач ОСОБА_2 враховуючи його матеріальний стан та обставини справи має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, а тому суд першої інстанції даючи оцінку зібраним доказам у справі, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку щомісячно.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а   рішення Івано-Франківського міського суду від 22 квітня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                Г.П. Мелінишин
О.О. Томин