ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
22 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 761/42349/17 
провадження № 51-5048км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:  
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
захисника                                         ОСОБА_6 ,
засудженого                                   ОСОБА_7 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017100100011976,за обвинуваченням 
 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 1 грудня 2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі — КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців,  
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, 
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 .
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 рокуОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.
 
Київський апеляційний суд 16 вересня 2020 року скасував вирок суду першої інстанції щодо  ОСОБА_7 у частині призначення покарання і ухвалив новий вирок, яким призначив йому за ч. 2 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
 
Постановлено обчислювати строк відбуття покарання з 19 травня 2020 року, зарахувавши до цього строку період попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 11 жовтня 2017 року по 11 квітня 2018 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
 
У решті вирок залишено без змін.
 
ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 11 жовтня 2017 року близько 15:40 біля будинку АДРЕСА_2 шляхом пошкодження замка багажника автомобіля марки «BA3-2103»білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , заздалегідь заготовленим предметом — ножицями повторно таємно викрав з цього автомобіля майно потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму 1750 грн. 
 
Короткий зміст вимог, наведених у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного  ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить скасувати вирок апеляційного суду та залишити в силі вирок суду першої інстанції. 
 
На обґрунтування своїх доводів захисник зазначає, що суд апеляційної інстанції призначив ОСОБА_7 суворе покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого, який розпочав трудову діяльність та розкаявся, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи. Зокрема, суд апеляційної інстанціїне звернув увагу на те, що: 
-                        ОСОБА_7 у вчиненому розкаявся;
-                       сприяв розкриттю злочину;
-                       погодився на спрощений розгляд кримінального провадження, визнаючи і не оспорюючи встановлені у провадженні обставини, що, на думку захисника, також є проявом каяття;
-                       кримінальним правопорушенням шкоди не завдано, оскільки всі викрадені предмети повернуто;
-                       потерпіла до обвинуваченого претензій не має;
-                       на утриманні засудженого перебувають діти;
-                       після звільнення у зв`язку з відбуттям покарання своєю працею та поведінкою довів, що виправився: влаштувався на роботу, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, не вчинив нових кримінальних правопорушень тощо.
 
Позиції учасників судового провадження
 
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу не надійшло. 
 
У судовому засіданні:
захисник підтримав вимоги, викладені в касаційній скарзі; 
прокурор вважав вирок апеляційного суду законним та обґрунтованим, просив залишити його без зміни. 
 
Мотиви Суду
 
Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги і лише у визначених законом випадках може вийти за межі її вимог.
 
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_7  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
 
Згідно з вимогами ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. 
 
Суд першої інстанції у вступній частині вироку зазначив, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, на час постановлення цього вироку одночасно притягується до кримінальної відповідальності СВ Солом`янським УП ГУ НП у м. Києві за вчинення за злочину за ч. 2 ст. 185 КК, а також за ч. 2 ст. 186 КК – Подільським районним судом м. Києва.
 
За матеріалами кримінального провадження встановлено, що вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, місцевий суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину з урахуванням положень ст. 12 КК, наявність батьків похилого віку, його щире каяття, яке визнав обставиною, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання.
 
Крім того, місцевий суд встановив, що ОСОБА_7 не працює, перебуває на диспансерному обліку. 
 
З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів буде призначення ОСОБА_7 покарання у виді арешту в максимальному розмірі, передбаченому для даного виду покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст.185 КК. 
 
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи провадження в апеляційному порядку за апеляційною скаргою прокурора, дійшов висновку, що місцевий суд правильно встановив наявні у провадженні вищевказані обставини, які можуть впливати на розмір призначеного покарання, однак не надав їм належної оцінки, у зв`язку з чим вирок у частині призначення покарання скасував і ухвалив у цій частині новий вирок. 
 
Зокрема, суд апеляційної інстанції вказав у своєму вироку, що місцевий суд не достатньо врахував особу обвинуваченого, який раніше неодноразово був засуджений за вчинення, у тому числі, умисних корисливих злочинів середньої тяжкості та тяжких, відбував покарання у виді позбавлення волі реально, однак через нетривалий проміжок часу після звільнення з місць позбавленні волі знову вчинив корисливий злочин, що свідчить про відсутність критичної оцінки ним своїх дій та небажання вести законослухняний спосіб життя і дотримуватись загальноприйнятих у суспільстві правил поведінки. 
 
З урахуванням зазначених даних про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставин провадженняапеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що призначення ОСОБА_7 покарання у виді арешту на строк 6 місяців є м`яким.
 
Таким чином, з урахуванням вищезазначеного посилання у скарзі захисника на щире каяття ОСОБА_7 , такі обставини, як: сприяння розкриттю злочину, його згода на спрощений порядок дослідження доказів, відсутність завданої шкоди, думка потерпілої, яка не має до нього претензій, наявність на утриманні дітей, поведінка після звільнення, працевлаштування, позитивні характеристики за місцем роботи та проживання — в цілому не спростовують правильності висновків апеляційного суду щодо призначеного покарання. 
 
Отже, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу засудженого покарання, призначене ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів.
 
Таким чином, підстав для задоволення касаційної скарги не встановлено.
 
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
 
ухвалив:
 
Вирок Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7  залишити без зміни, касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 — без задоволення.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                   ОСОБА_3