ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року	Львів	Справа № 450/3624/20 пров. № А/857/8737/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                           Шевчук С.М.,  
суддів                                                                         Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,

          розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги Львівської міської ради та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 12 квітня 2021 року (рішення ухвалене у м. Львів в порядку спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Гавдик З.В., повний текст рішення складено 12 квітня 2021 року) у справі № 450/3624/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Львівська міська рада про визнання протиправною та скасування постанови, суд -
В С Т А Н О В И В:
 І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 26.09.2020 про закінчення виконавчого провадження ВП №60510048.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправною і скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.09.2020 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 60510048.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Львів) (ЄДРПОУ 43317547) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 840,80 грн. сплаченого судового збору.
 Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його постановленим із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, третя особа - Львівська міська рада та Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) оскаржили його, подавши апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог. 
На обґрунтування доводів апеляційних скарг посилаються, що міською радою рішення було виконано. Перший раз було підготовлено проект ухвали «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 . Даний проект ухвали розглядався на пленарному засіданні та не набрав необхідної кількості голосів депутатського корпусу, про що позивача листом повідомлено про виконання рішення суду. Враховуючи наявне виконавче провадження, відкрите за виконавчим листом від 23.11.2016, на пленарному засіданні, міською радою фактично повторно, розглядалося питання надання позивачу вказаних земельних ділянок. За наслідками такого розгляду, міською радою прийнято ухвалу №6805 від 07.09.2020 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 ». Таким чином, вважають, що міська рада виконала рішення суду з розгляду заяв позивача, у зв`язку з чим, відповідачем правомірно було прийнято оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження. Також зазначають, що суд  скасовуючи постанову про закінчення виконавчого провадження, за наявності чинної ухвали, фактично втрутився у виключну компетенцію Львівської міської ради щодо питання надання земельних ділянок, в тому числі шляхом  повторного розгляду заяв та прийняття відмінного рішення від наявного на сесії ради. 
Позивач відзиву на апеляційні скарги не подав.
Учасникам справи були направлені копії ухвал суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до апеляційного розгляду, з врахуванням вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання повідомлень на електронні пошти відповідача та третьої особи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Позивач також повідомлений шляхом надіслання вкзааних вище ухвал суду засобами поштового зв`язку, про що в матеріалах справи є відповідні докази, зокрема відстеження про вручення рекомендованого відправлення позивачу.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що ОСОБА_1 в грудні 2013 року звернувся до суду з позовом про визнання неправомірною бездіяльності Львівської міської ради щодо розгляду заяв про надання йому земельної ділянки площею 38 кв.м. на АДРЕСА_1 , та зобов`язання Львівської міської ради розглянути його заяви щодо передачі йому в оренду вказаних вище земельних ділянок.
25.12.2014 року Пустомитівський районний суд Львівської області виніс постанову, якою позовні вимоги позивача задовольнив. Вказана постанова залишена 03.06.2015 року без змін Львівським апеляційним адміністративним судом.
Зокрема вказаним судовим рішенням:
- визнано неправомірною бездіяльність Львівської міської ради щодо розгляду заяв ОСОБА_1 про надання йому земельної ділянки площею 38 кв.м. на АДРЕСА_1 , по представленому погодженому проекту та земельної ділянки пл. 15 кв.м. під реконструкцію частини галереї торгового центру на АДРЕСА_1 по договору суперфіцію згідно представленого проекту; 
зобов`язано Львівську міську раду розглянути заяви ОСОБА_1 щодо передачі в оренду: земельної ділянки площею 38 кв.м. на АДРЕСА_1 по представленому погодженому проекту та земельної ділянки пл. 15 кв.м. під реконструкцію частини галереї торгового центру АДРЕСА_1 по договору суперфіцію згідно представленого проекту (а.с.53-55).
По вказаній постанові Пустомитівським районним судом Львівської області видано виконавчий лист від 23.11.2016 (а.с.52).
На виконання вказаної вище постанови суду, Львівська міська рада ухвалою №6805 від 07.09.2020 року відмовила позивачу у наданні дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 , у зв`язку з обов`язковістю продажу земельних ділянок на аукціонах та відсутності права власності на будівлю (а.с.127).
Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №450/4743/13-а виданого 23.11.2016 року Пустомитівським районним судом Львівської області про зобов`язання Львівської міської ради розглянути заяви ОСОБА_1 щодо передачі в оренду земельної ділянки 38 кв.м. та земельної ділянки 15 кв.м. по договору суперфіцію згідно представлених проектів на АДРЕСА_1 .
У вказаній постанові встановлено, що «на виконання рішення суду на пленарному засіданні сесії, яке відбулось 04.09.2020 - 07.09.2020 Львівською міською радою прийнято ухвалу від 07.09.2020 №6805 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 » у зв`язку з обов`язковістю продажу земельної ділянки або прав на неї на конкурентних засадах (земельних торгах) та у зв`язку з невідповідністю містобудівній документації «План зонування території міста Львова: Франківський та Сихівський райони», затвердженої ухвалою міської ради від 18.09.2014 № 3840. 1.2. Орієнтовною площею 0,0015 га для реконструкції частини галереї торгового центру у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна» (а.с.35).
Позивач вважаючи, що вказане рішення суду Львівською міською радою не виконано, а постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною, оскаржив її, звернувшись до суду з даним позовом. 

 ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зміст мотивації спірної постанови про закінчення виконавчого провадження, не узгоджується із вимогами законодавства та встановленим судом обставинам, за яких не можливо зробити висновок про фактичне виконання виконавчого листа, оскільки відсутні посилання на виключні підстави відмови у наданні відповідного дозволу. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.          

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України),  колегія суддів встановила таке.
Предметом спору у цій справі є правомірність прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої     статті 39 Закону №1404-VIII, тобто у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.
Спеціальним законом, що визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є     Закон України «Про виконавче провадження».
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 9 частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Пунктом 10 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.
Відповідно до частини першої статті 31 Закону № 1404-VIII у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 року зобов`язано Львівську міську раду розглянути заяви ОСОБА_1 щодо передачі в оренду: земельної ділянки площею 38 кв.м. на АДРЕСА_1 по представленому погодженому проекту та земельної ділянки пл. 15 кв.м. під реконструкцію частини галереї торгового центру АДРЕСА_1 по договору суперфіцію згідно представленого проекту.
По вказаній постанові Пустомитівським районним судом Львівської області видано виконавчий лист від 26.11.2016, з змісту якого вбачається, що Пустомитівський районний суд Львівської області зобов`язав Львівську міську раду розглянути заяви ОСОБА_1 щодо передачі в оренду: земельної ділянки площею 38 кв.м. на АДРЕСА_1 по представленому погодженому проекту та земельної ділянки пл. 15 кв.м. під реконструкцію частини галереї торгового центру АДРЕСА_1 по договору суперфіцію згідно представленого проекту.
Тобто, виконавчий лист містить лише     вимогу щодо розгляду Львівською міською радою заяв ОСОБА_1 без будь - якої конткретизації змісту такого рішення (задоволення, чи відмова), яке слід прийняти боржнику за результатом розгляду  таких заяв. 
Судом встановлено, що за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 на пленарному засіданні сесії, яке відбулось 04.09.2020-07.09.2020 року Львівською міською радою прийнято ухвалу №6805 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 , про що повідомлено державну виконавчу службу.
Вищенаведеним підтверджується фактичне виконання Львівською міською радою виконавчого листа з розгляду заяв ОСОБА_1 . У зв`язку з чим,  відповідачем було прийнято оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження.
Аналіз пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII дає підстави для висновку, що закінчення виконавчого провадження, з наведених у цій нормі підстав, адже державному виконавцю надано докази виконання боржником виконавчого документа.
Враховуючи вибраний спосіб захисту прав під час розгляду справи №450/4743/13-а, лише шляхом покдадення на Львівську міську раду зобов`язання щодо  розгляду заяви позивача, судова колегія вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність факту належного виконання виконавчого листа, оскільки вказані заяви позивача були розглянуті Львівською міською радою та повідомлено про результати їх розгляду.
Суд першої інстанції, надаючи оцінку факту виконання Львівською міською радою виконавчого листа №450/4743/13-а від 23.11.2016 року, протиправно надав оцінку змісту ухвали, прийнятою за результатами розгляду заяв позивача, оскільки вказаний аспект, з огляду на зміст виконавчого листа, не є тим фактором, який слід враховувати в даному випадку.
З огляду на зазначене, державний виконавець, в призмі приписів пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII, не наділений повноваженнями контролю за змістом наданих відповідей на виконання рішення суду, а   надає оцінку лише фактичному виконанню рішення суду у межах приписів виконавчого документу.
Таким чином, відповідач, встановивши факт виконання Львівською міською радою приписів виконавчого листа №450/4743/13-а від 23.11.2016 року з розгляду заяв ОСОБА_1 дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження. 
Слід зауважити, що приписи вказаного виконавчого листа не містили будь-яких конкретних вимог стосовно результату розгляду заяв позивача, який повинна надати Львівська міська рада на звернення позивача. 
При цьому, апеляційний суд зазначає, що в разі незгоди позивача із вказаною ухвалою міської ради, прийнятою за наслідками розгляду заяв позивача, право позивача підлягає захисту шляхом звернення до суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування обумовленої ухвали Львівської міської ради, а не шляхом оскарження дій та рішень державного виконавця.  
Оскільки виконавчий лист містив вимоги лише про розгляд заяв, постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII прийнята державним виконавцем правомірно.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених     статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені     Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням встановленого, судова колегія дійшла висновку, що постанова про закінчення виконавчого провадження є такою, що прийнята в порядку, межах повноважень та у спосіб, встановлені Конституцією України та Законом № 1404-VIII.
Згідно до положень   ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і, крім того, судом порушено норми процесуального і матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись статями 243, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Львівської міської ради та  Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 12 квітня 2021 року у справі № 450/3624/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Львівська міська рада про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 17 червня 2021 року.