ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 січня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/1987/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року 
 у адміністративній справі №280/1987/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРЕНЕРГОСЕРВІС" до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

                                                         ВСТАНОВИВ:

          До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРЕНЕРГОСЕРВІС» до Офісу великих платників податків ДПС, в якому позивач просить суд визнати противоправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11 січня 2020 року №0000035007 та №0000055007.
Позовна заява обґрунтована тим, що про висновків податкового органу про відсутність реальних господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ «Агрокапітал Інвест ЛТД» є безпідставні, оскільки у позивача наявні всі документи, що підтверджують правомірність формування податкового кредиту та витрат.  Позивач посилається на правомірність включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту та витрат, що підтверджено фактичним отриманням товарів та послуг, наявністю у платника податку належним чином оформлених податкових накладних та інших документів, передбачених чинним законодавством. Вважає неправомірним посилання податкового органу на відсутність реальності господарських операцій з контрагентом, оскільки фактичне виконання договорів, укладених з суб`єктами господарювання, підтверджене первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, та порушення норм законодавства його контрагентом не може нести для нього жодних негативних наслідків.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.09.2020 року адміністративний позов задоволено. Визнано противоправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 11 січня 2020 року №0000035007 та №0000055007.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також підстав позову, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, на підставі наказу Офісу великих платників податків ДПС від 15 листопада  2019 року №440, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями, далі - Податковий кодекс України), проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеренергосервіс» (код за ЄДРПОУ 34063592), далі ТОВ «Інтеренергосервіс») з питань дотримання вимог податкового законодавства України при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ «Агрокапітал Інвест ЛТД» (код за ЄДРПОУ 39122657) за березень 2017 року - показників декларації з податку на додану вартість та за І квартал 2017 року показників фінансової звітності з їх відображенням у деклараціях з податку на прибуток підприємств або в наступних податкових періодах (роках) згідно з правилами податкового обліку згідно із затвердженим планом перевірки.
За результатами проведено перевірки податковим органом складено акт №15/28-10-50-07/34063592 від 11 грудня 2019 року.
У акті перевірки викладено висновки про те, що позивачем порушено вимоги:
-підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200, пункту 201.10 статті 201 з урахуванням норм пункту 44.1 статті 44 Податкового Кодексу України завищено податковий кредит за березень 2017 року у сумі 3 669 139 грн., що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту березня 2017 року у сумі 3 669 139 грн.,
-підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент порушення) з врахуванням підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44 цього Кодексу та абзацу другого, п`ятого статті 1, частини другої статті 3, статті 4, частини першої, другої, третьої, п`ятої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХІV (зі змінами та доповненнями), пункту 1.2, підпункту 2.1, 2.2, 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, абзац другий розділу І Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року №291, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 року за № 893/4186, пункту 3.10 «Методичних рекомендації щодо заповнення форм фінансової звітності», затверджених наказом Мінфіну від 28 березня 2013 року №433 внаслідок неправомірного заниження ТОВ «Інтеренергосервіс»» доходу і відповідно фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності, занижено податок на прибуток за 1 квартал 2017 року у сумі 3 962 671грн.
Позивачем 26 грудня 2019 року направлено заперечення на акт перевірки за №2688 від 24 грудня 2019 року. 
На підставі акту перевірки №15/28-10-50-07/34063592 від 11 грудня 2019 року відповідачем 11 січня 2020 року винесено податкові повідомлення-рішення:
-№0000035007, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за кодом платежу №14060100 у розмірі 4 586 423,75 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями у розмірі 3 669 139 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 917 284,75 грн.;
-№0000055007, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств за кодом платежу №11021000 у розмірі 4 953 338,75 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями у розмірі 3 962 671 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 990 667,75 грн.
Не погоджуючись з такими рішеннями позивач звернувся з позовною заявою до суду. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що твердження контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами у перевіряємому періоді, є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем на підставі встановлених актом перевірки порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до п. 44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування..
Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, у відповідності до пункту 198.2 статті 198 Податкового Кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового Кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового Кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) відповідно до підпункту 191.1.2 пункту 191.1 статті 191 цього Кодексу оператором поштового зв`язку, експрес-перевізником.
Згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Відповідно до підпункту «в» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно з п. 44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
З аналізу приведених норм законодавства вбачається, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, що складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, що кореспондується з нормами Податкового кодексу України.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судова практика вирішення податкових спорів виходить із презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, і достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Як вбачається з матеріалів справи в перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «АГРОКАПІТАЛ ІНВЕСТ ЛТД», оформлені договором поставки товару №68-ІЕС. Так, відповідно до умов Договору постачальник зобов`язується передати у встановлений Договором термін товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору. Підпунктом 1.2 пункту 1.2. Договору поставки визначено, що товаром, що поставляється за договором є сільськогосподарська продукція, яка визначається сторонами у Специфікаціях, що є невід`ємними частинами Договору поставки. Згідно з пунктом 4.3 Договору поставки, оплата кожної партії товару здійснюється на умовах платежу протягом 90 (дев`яносто) банківських днів з моменту (дати) поставки Товару. Додатковими угодами №1 від 19 квітня 2017 року та №2 від 27 вересня 2017 року до Договору поставки змінено реквізити Постачальника щодо платіжних реквізитів. Відповідно до Специфікацій №1 від 01 березня 2017 року до Договору поставки, постачальник зобов`язується здійснити поставку сої (насінні сої ненасіннєвої, соєві боби) ДСТУ 4954:2008  - 1 500 тон +/- 10%, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар. Постачальник здійснює поставку Товару в узгоджене місце поставки: ТОВ «ЗЕРНОВИЙ КАПІТАЛ НІКА-ТЕРА» (м. Миколаїв, вул. Айвазовського, буд. 23-Б). Постачальник несе всі витрати, пов`язані з поставкою Товару, до моменту його поставки в узгоджене місце призначення поставки. Ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження Товару переходить до покупця з моменту передачі йому Товару в узгодженому місці призначення поставки.
Вищенаведений договір поставки є чинним, не був визнаний судом недійсним та був діючим на момент виниклих правовідносин.
На підставі вказаного договору постачальником позивача було надано видаткові накладні №2503/003 від 25 березня 2017 року, №2603/006 від 26 березня 2017 року, №2703/001 від 27 березня 2017 року, №2703/003 від 27 березня 2017 року, №2803/001 від 28 березня 2017 року, №2903/002 від 29 березня 2017 року, №3003/003 від 30 березня 2017 року, №3103/004 від 31 березня 2017 року;
- акти приймання передачі №2503/003 від 25 березня 2017 року, №2603/006 від 26 березня 2017 року, №2703/001 від 27 березня 2017 року, №2703/001 від 27 березня 2017 року, №2803/001 від 28 березня 2017 року, №2903/002 від 29 березня 2017 року, №3003/003 від 30 березня 2017 року, №3103/004 від 31 березня 2017 року;
- товарно-транспортні накладні з відміткою портового терміналу про якість №162/217-153 від 25 березня 2017 року, №162/217-126, №162/217-114, №162/217-44, №162/217-160, №162/217-145, №162/217-125, №162/217-154, №162/217-43, №152/217-19, №162/217-124 від 26 березня 2017 року, №162/217-123, №162/217-156, №162/217-122, №162/217-121 від 27 березня 2017 року, №162/217-120, №162/217-119, №162/217-133, №162/217-89, №162/217-150 від 27 березня 2017 року, №162/217-117, №162/217-141 від 28 березня 2017 року, №162/217-167, №162/217-174, №162/217-173, №162/217-202, №162/217-170, №162/217-140, №162/217-116, №162/217-172, №162/217-142 від 29 березня 2017 року, №162/217-205,№162/217-177,№162/217-184, №162/217-143, №162/217-204, №162/217-206, №162/217-203, №162/217-80, №162/217-151, №162/217-175 від 30 березня 2017 року, №162/217-139, №162/217-115, №162/217-213, №162/217-200, №162/217-211, №162/217-137 від 31 березня 2017 року;
- реєстр  товарно-транспортних накладних за березень 2017 року, лист від 31 березня 2017 року ТОВ «АГРОКАПІТАЛ ІНВЕСТ ЛТД»; 
- податкові накладні з квитанціями №1 від 25 березня 2017 року, №148, від 26 березня 2017 року, №149, від 27 березня 2017 року, №150, від 27 березня 2017 року, №162, від 28 березня 2017 року, №165, від 29 березня 2017 року, №171, від 30 березня 2017 року, №177, від 31 березня 2017 року;  
- довіреність №117 від 30 грудня 2016 року на ОСОБА_1 на отримання товару за договором поставки від ТОВ «ІНТЕРЕНЕРГОСЕРВІС», заявка на відрядження від 23 березня 2017 року, наказ №331а-СК від 23 березня 2017 року про відрядження до м. Миколаїв ТОВ «ЗТ Ніка-Тера» з 24 березня 2017 року по 31 березня 2017 року, звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №331а від 31 березня 2017 року;
- платіжні доручення №2116853122 від 21 квітня 2017 року на суму 526 424,40 грн., №2116853121 від 21 квітня 2017 року на суму 2 963 844,26 грн., №2116963063 від 28 вересня 2017 року на суму 3 524 566,54 грн., №2116963062 від 28 вересня 2017 року на суму 5 000 000,00 грн., №2116963061 від 28 вересня 2017 року на суму 5        000 000,00 грн., №2116963064 від 28 вересня 2017 року на суму 5  000 000,00 грн.;
- податкові декларації з податку на прибуток підприємства за звітний період І квартал 2017 року (звітна та уточнююча), податкова декларація з ПДВ за звітний період березень 2017 року з квитанціями №2;
- відомість руху товарів за номенклатурою «соя» за 2016-2017 роки.
Також у перевіряємому періоді позивач мав господарські відносини з ТОВ «СОНО ПЛЮС», відповідно до договору на поставку товару №69-ІЕС.
Так, відповідно до умов договору ТОВ «ІНТЕРЕНЕРГОСЕРВІС», далі - «Комітент» доручає, а ТОВ «СОНО ПЛЮС», в подальшому - «Комісіонер», зобов`язується здійснити від свого імені та за рахунок Комітенту угоду з продажу сільськогосподарської продукції за межами України. У відповідності до підпункту 1.2 пункту 1 Договору комісії номенклатура, кількість, мінімальна ціна та умови поставки продукції, що підлягає продажу за цим Договором, визначається специфікаціями, які оформлюються додатками до Договору. 
Згідно з Додатковою угодою №1 до Специфікації №1 від 01 березня 2017 року та Договору комісії від 01 березня 2017 року комісійна винагорода за реалізацію на експорт переданої Комісіонеру сільськогосподарської продукції згідно Специфікації №1 від 01 березня 2017 року до Договору комісії становить 18 021,41 грн., у т.ч. 3 033,58 грн. В рамках Договору комісії укладено специфікацію, де визначено конкретний обсяг та партії товару. Відповідно до специфікації №1 від 01 березня 2017року до Договору комісії на комісію передається насіння сої не насіннєвої масова частка білка не менше 32%, вміст амброзії - макс. 10 шт. /кг., олійність не менше 18,5%, вологість не більше 12%, сміттєва домішка не більше 2%, олійна домішка не більше 20%, в кількості 1 500 т. (+/-10%) за ціною продажу на експорт 440,00 доларів США за одну тонну на суму 660 000,00 доларів США.
В підтвердження прояву належної обачності при укладанні договору з ТОВ «СОНО ПЛЮС» позивачем встановлений статус контрагента за статутом від 27 лютого 2017 року, витягом №1626534504026 з реєстру платників податку на додану вартість від 06.12.2016р., наказом з особового складу від 27 лютого 2017 року та 28 лютого 2017 року, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01 березня 2017 року. Дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи: дата запису: 07 листопада 2012 року, номер запису: 1 067 102 0000 018295. У період взаємовідносин з контрагентом ТОВ «СОНО ПЛЮС» знаходився за місцезнаходженням: 02094, місто Київ, вул. Попудренка, буд. 52. За даними органів статистики, одним з видів економічної діяльності юридичної особи, визначеними на підставі даних державних статистичних спостережень відповідно до статистичної методології за підсумками діяльності за рік є код КВЕД 46.11 «Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами».
На підтвердження виконання зазначеного договору комісії позивачем було надано: 
- акти приймання-передачі сільськогосподарської продукції на комісію сої від 25 березня 2017 року у кількості 37,02 т.  на загальну суму 438 687,00 грн., від 26 березня 2017 року у кількості 324,68 т.  на загальну суму 3 847 458,00 грн., від 27 березня 2017 року у кількості 114,12 т.  на загальну суму 1 352 322,00 грн., від 27 березня 2017 року у кількості 163,96 т. на загальну суму 1 942         926,00 грн., від 28 березня 2017 року у кількості 93,18 т. на загальну суму 1 104 183,00 грн., від 29 березня 2017 року у кількості 309,50 т. на загальну суму 3 667 575,00 грн., від 30 березня 2017 року у кількості 299,90 т. на загальну суму 3 553 815,00 грн., від 31 березня 2017 року у кількості 205,80 т.  на загальну суму 2           438 730,00 грн.;
- зовнішньоекономічний контракт з нерезидентом «GRANT INVEST L.P.» №04/0317-GISP від 01 березня 2017 року зі специфікацією до нього №1 від 01 березня 2017 року;
- акт передачі права власності на товар згідно контракту №04/0317-GISP від 01 березня 2017 року зі специфікацією до нього №1 від 01 березня 2017 року про передачу сої від 25 березня 2017 року у кількості 37,02 т.  на загальну суму 16 288,80 дол. США, від 26 березня 2017 року у кількості 324,68 т. на загальну суму 142 859,20 дол. США, від 27 березня 2017 року у кількості 114,12 т.  на загальну суму 50 212,80 дол. США, від 27 березня 2017 року у кількості 163,96 т. на загальну суму 72 142,40 дол. США, від 28 березня 2017 року у кількості 93,18 т. на загальну суму 40 999,20 дол. США, від 29 березня 2017 року у кількості 309,50 т.  на загальну суму 136 180,00 дол. США, від 30 березня 2017 року у кількості 299,90 т. на загальну суму 131 956,00 дол. США, від 31 березня 2017 року у кількості 205,80 т.  на загальну суму 90 552,00 дол. США;
- акт від 31 травня 2017 року щодо технологічних втрат під час завантаження судна;
- митна декларація (ВМД) №UA504060/2017/002773 від 11 травня 2017 року, згідно якої соя у кількості 1 545 065 кг. фактично вивезено через Миколаївську митницю ДФС до Туреччини;
- податкова накладна №6 від 11 травня 2017 року з нульовою ставкою ПДВ з квитанцією №2;
- акт приймання-передачі послуг №3005/007 від 30 травня 2017 року між Комітентом та Комісіонером та податкова накладна №2 від 30 травня 2017 року з квитанцією про реєстрацію;
- акт від 15 травня 2017 року про прийом виконаних робіт до Договору №01/03-01 від 01 березня 2017 року між Комісіонером та ТОВ «ТЕП ТРАНСКО»;
- звіт комісіонера №1 від 31 березня 2017 року до Договору комісії, Звіт комісіонера №2 від 30 квітня 2017 року до Договору комісії, Звіт комісіонера №3 від 31 травня 2017 року до Договору комісії;
- акт надання послуг №31 05/004 від 31 травня 2017 року між Комітентом та Комісіонером та податкова накладна №11 від 31 травня 2017 року з квитанцією про реєстрацію;
- виписка ПАТ «ПУМБ» від 29 вересня 2017 року, що підтверджую оплату товару Комісіонером та лист Комісіонера від 29 вересня 2017 року №3;
- податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2017 року - звітна та звітна нова з квитанціями №2, згідно яких Позивачем сформовано податковий кредит щодо операцій з Комісіонером.
Також позивачем до перевірки були надані документи, які підтверджують не тільки придбання продукції, але і її подальше використання у власній господарській діяльності.
У діях позивача, як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів.
          Відповідно до правових висновків Верховного Суду викладених у постанові від 18.01.2018 у справі № 2а-44807/09/1670, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних у яких установлена судом.
          Позивачем доведено в судовому засіданні зв`язок зі своєю господарською діяльністю та ділову мету цих операцій, а податковим органом навпаки не доведено умислу та факту фіктивного підприємництва позивача.
          Отже, враховуючи, що спірні господарські операції здійснено позивачем з метою подальшого їх використання в оподаткованих операціях у межах своєї господарської діяльності, спричинили реальну зміну його майнового стану, а також наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського та податкового обліку є достатніми, належними та допустимими доказами для підтвердження реальності здійснення господарських операції з вищезазначеним контрагентом позивача та правомірності визначення позивачем сум ПДВ, суд погоджується з висновком суд першої інстанції про задоволення позовних вимог.
          Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що фактично доводи апеляційної скарги ґрунтуються на поясненнях та обставинах які надавались апелянтом суду першої інстанції в ході розгляду справи, які судом було досліджено та надано їм оцінку. Апелянтом в скарзі не наведено жодного доводу та доказів в спростування або помилковість висновків суду першої інстанції, не зазначено в чому саме полягає порушення судом першої норм матеріального права або помилковість оцінки обставин в справі.
          Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
          Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
          Керуючись ст.ст.    242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

                                                            П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року - залишити без змін.
          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов