22-ц/804/1351/21 
                                                                                263/1826/21 

П О С Т А Н О В А
Іменем України

Єдиний унікальний номер 263/1826/21
Номер провадження  22-ц/804/1351/21
          12 травня 2021 року                                                                          місто Маріуполь 
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                 головуючого судді Лопатіної М.Ю.
                 суддів –Мальцевої Є.Є., Пономарьової О.М.
                 за участю секретаря – Сидельнікової А.В., 
         сторони:
заявник – ОСОБА_1 
заінтересовані особи – державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Гладкоскок Ольга Олексіївна, ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду  міста Маріуполя Донецької області від 24 березня 2021 року, постановлену у складі судді Ікорської Є.С., повний текст якої складено 25 березня 2021 року,-      
   
В С Т А Н О В И В:
Описова частина.
Короткий зміст  вимог скарги.
У лютому 2021 року  ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (надалі: Центральний ВДВС у місті Маріуполі Східного МРУ МЮ  (м. Харків)) Гладкоскок О.О., заінтересована особа: ОСОБА_2 .
Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні у Центральному ВДВС  у місті Маріуполі Східного МРУ МЮ (м. Харків) перебуває виконавче провадження  № 23631715 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6454, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області 20 серпня 2003 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 серпня 2003 року та до повноліття дитини.  05 лютого 2021 року заявник отримав по пошті копію  постанови державного виконавця Центрального ВДВС  у місті Маріуполі Східного МРУ МЮ (м. Харків)  Гладкоскок О.О. від 21 січня 2021 року про встановлення йому тимчасового обмеження у керуванні транспортними засобами. Із зазначеною постановою він не згоден, оскільки його мати ОСОБА_4 , яка є власником автомобіля марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 ,  отримала компресійний перелом тіла хребта та з  05 лютого 2021 року перебуває на лікарняному, а тому  потребує допомоги з його боку, зокрема, у виді здійснення поїздок на автомобілі під його керуванням до лікарні та до інших місць для реалізації її права на здоров`я, життя. 
У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 просив суд скасувати постанову державного виконавця Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного МРУ МЮ  (м. Харків) Гладкоскок О.О. від 21 січня 2021 року про встановлення йому обмеження у праві керування транспортними засобами у ВП № 23631715. 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Жовтневого районного суду  міста Маріуполя Донецької області від 24 березня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного МРУ МЮ (м. Харків) Гладкоскок О.О., заінтересована особа: ОСОБА_2 відмовлено.
Відмовляючи в задоволені скарги , місцевий суд виходив з того, що оскаржена постанова державного виконавця відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі заявник,  посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати.   
Скарга мотивована тим, що місцевий суд  не врахував, що державний виконавець в ході примусового виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів не вживав необхідних заходів, зокрема не доводив до його відома інформацію про наявність заборгованості зі сплати аліментів, що привело до збільшення боргу. При цьому він виплачував аліменти в розмірі 1/ 4 частини його доходу щомісячно. Крім того, місцевий суд не прийняв до уваги те, що  в даний час він працює водієм без офіційного оформлення в службі таксі на автомобілі, який належить його матері і це є його єдиним джерелом доходу. Вважає, що державний виконавець своєю постановою від 21 січня 2021 року про встановлення йому обмеження  у праві керування транспортними засобами позбавив його можливості сплачувати борг за аліментами. Також місцевим судом не надана належно оцінка тому, що батьки скаржника є особами похилого віку, потребують допомоги, і в теперішній час він знаходиться  в шлюбних відносинах з ОСОБА_5 , що мешкає з ним та вагітна, тому він буде зобов`язаний утримувати ще одну дитину.
Доводи і заперечення інших учасників справи
Заінтересовані особи своїм процесуальним  правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
У судовому засіданні апеляційного суду заявник підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Заінтересована особа ОСОБА_2   та її представник – адвокат Полякова В.В. в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили ухвалу суду залишити без змін.   
Представник Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного МРУ МЮ (м. Харків) не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений  належним чином, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника, заінтересованої особи та її представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржене судове рішення  відповідає зазначеним вимогам закону.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
З 01 березня 2005 року на примусовому виконанні   у Центральному ВДВС у місті Маріуполі Східного МРУ МЮ (м. Харків) перебуває виконавче провадження  № 23631715 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6454, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області 20 серпня 2003 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 серпня 2003 року та до повноліття дитини.
Постановою державного виконавця Центрального ВДВС  у місті Маріуполі Східного МРУ МЮ (м. Харків)  Гладкоскок О.О. від 21 січня 2021 року, у зв`язку з утворенням заборгованості зі сплати аліментів , сукупний розмір якої за період з 11 серпня 2003 року по 31 грудня 2020 року складає 250 754 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців,  боржнику ОСОБА_1   встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с.14).
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права.
Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України передбачено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У відповідності до  частини першої статті 5 Закону 1404-VIII  примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону 1404-VIII).
Відповідно до частини першої статті 18 Закону 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 2 частини дев`ятої статті 71  Закону 1404-VIII встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, зокрема про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Згідно з частиною 10 статті 71 Закону 1404-VIII , тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.
В силу вимог статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Установивши, що боржник має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири  місяці, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що державний виконавець,  у визначений законом спосіб та в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано обмежив боржника у відповідному праві та правильно застосував до спірних правовідносин положення статей 18, 71 Закону  1404-VIII.
При цьому застосування заходів, прямо передбачених частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», слугують належному захисту прав дітей та сприяють встановленню механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення боржників у подальшому від виконання призначеного обов`язку із стягнення за несплату аліментів, зменшенню заборгованості зі сплати аліментів. 
У разі усунення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, яка дає підстави виконавцю для накладення постанови про обмеження певних прав, виконавцем будуть вжиті заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
Ураховуючи, що заборгованість за аліментами існує тривалий час і має триваючий характер, на час вжиття державним виконавцем відповідних обмежень, не погашена, апеляційний суд вважає, що у такому випадку державним виконавцем не порушені основні засади виконавчого провадження, встановлені статтею другою Закону України «Про виконавче провадження», зокрема щодо співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови діяв в межах наданих йому законом повноважень, відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які місцевий суд правильно застосував.
Твердження, викладені в апеляційній скарзі  на те, що місцевий суд не врахував те, що  в даний час заявник працює водієм в службі таксі і дана робота є  його єдиним джерелом доходу, є неспроможними, оскільки на підтвердження даних обставин останнім не надано належних та допустимих доказів. При цьому постанова Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 серпня 2008 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України за ст. 124 КУАП не є доказом того, що останній, на час встановлення йому обмеження у праві керування транспортним засобом, працював водієм і дана робота є його основним законним джерелом засобів для існування. 
Аргумент скаржника про те, що застосоване державним виконавцем обмеження позбавляє його мати, яка отримала травму,  можливості пересування на автомобілі під його керуванням, апеляційний суд відхиляє, з огляду на те, що це не є підставою для незастосування державним виконавцем, передбачених частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» заходів.
Посилання заявника на його необізнаність про існування заборгованості  також не приймаються до уваги апеляційний судом, оскільки з розрахунку заборгованості  зі сплати аліментів  від 01 березня 2021 року вбачається, що  ОСОБА_1 виплачував аліменти  на користь ОСОБА_2 періодично, а тому повинен був передбачити утворення у нього боргу.    
Інші доводи    апеляційної скарги  не спростовують правильності висновків суду першої інстанції  та не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального чи процесуального права.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вищезазначених обставин, оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а  ухвалу суду першої  інстанції -  залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374,375,381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

                                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду  міста Маріуполя Донецької області від 24 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту. 

Судді:

Повний текст постанови складено 13 травня 2021 року.  

Суддя: