ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2021 року          м.Дніпро         Справа №  904/139/21

Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді:  Верхогляд Т.А. (доповідач)                                                                         
суддів: Чередка А.Є., Вечірка І.О.,
при секретарі судового засідання: Колесник Д.А.
за участю представників сторін:
від позивача: Русанова Вікторія Вікторівна, довіреність №406  від 15.06.2021 р.,  адвокат;
представник відповідача у судове засідання не з`явився,  про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Центрального апеляційного господарського суду та відправлення ухвали суду на електронну пошту.
розглянувши апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2021 року у справі №       904/139/21 (суддя  Мілєва І.В.)
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства “Українська залізниця", м. Дніпро 
до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради, Дніпропетровська область, м. Марганець 
про стягнення 309 612,54 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

 Рішенням господарського суду Дніпропетровської  області від 10.03.2021 року у справі  №904/139/21 позов задоволено в повному обсязі.
          Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 309 612,54 грн. збитків за пільгове перевезення пасажирів за 2018 рік, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 644,19 грн., про що видано наказ.
          Рішення мотивовано тим, що:
- зобов`язання відповідача відшкодувати позивачу витрати, пов`язані з перевезенням окремих категорій громадян залізничним транспортом, виникли відповідно до вимог законодавства – ст.ст. 89,102 Бюджетного кодексу України, Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 року;
- відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, не залежить від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету;
- понесені позивачем витрати на перевезення пільговиків за період з січня 2018 року по грудень 2018 року на суму 309 612,54 грн. підтверджено належними доказами.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.
          В апеляційній скарзі зазначає, що:
-          факт завдання відповідачем збитків позивачу не доведено;
-          умовами укладеного сторонами договору №7ПР/ДН-2-18178/НЮдч (п. 1.3) сума договору становить 500 000, 00 грн.
-          згідно п. 1.4 сторони погодили, що обсяг коштів може змінюватись протягом року з обов`язковим укладанням додаткової угоди;
-          позивач не звертався до відповідача з листом чи проектами додаткових угод до договору щодо збільшення фінансування;
-          судом першої інстанції не враховано, що згідно рішення виконавчого комітету Марганецької міської ради №32 від 24.01.2018 року компенсація пільгового проїзду передбачена лише для мешканців м.Марганець.
          Скаржник просить апеляційний суд рішення господарського суду Дніпропетровської області скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. Стягнути з позивача всі судові витрати по справі.
         Відзив на апеляційну скаргу позивач не надав. 
         У судове засідання представник відповідача не з`явився. 
    16.06.2021 року від відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з фактичним перебуванням у відрядженні в м.Енергодар, наказ про відрядження буде наданий суду в наступному судовому засіданні.
         Колегія суддів не приймає до уваги дане клопотання, оскільки відповідно до п.1.5.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 року №28, електронний лист є офіційним, якщо містить вкладення з текстом офіційного документа у вигляді файлу, скріпленого електронним цифровим підписом.
         Однак, подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи не підписано електронним цифровим підписом уповноваженої особи, а тому не може вважатися оригіналом електронного документа.
     Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала, пояснення зафіксовано протоколом звукозапису судового процесу.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:
          Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача 309 612,54 грн. збитків за пільгові перевезення громадян.
          Згідно зі ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" виключно законами України визначаються, зокрема: пільги щодо оплати транспортних послуг та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
          Соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, "Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них" від 12.03.1993 року, Законами України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю ", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про охорону дитинства", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
          Відповідно до п.6 Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом (затвердженого Постановою КМ України від 19.03.1997 року № 252) суб`єкти господарської діяльності, які займаються перевезенням та обслуговуванням пасажирів, повинні забезпечити надання пільг особам, які мають на це право згідно із законодавством України. 
          Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 затверджено "Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок № 256)
          Пунктом  2 Порядку № 256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.
          Таким чином, чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям громадян. При цьому зобов`язання сторін по даній справі виникають безпосередньо із актів цивільного законодавства.
          Встановлення тарифів на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) у межах України здійснюється на підставі бюджетної, цінової та тарифної політики у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України. Тарифи на перевезення пасажирів і багажу в приміському сполученні встановлюються АТ "Укрзалізниця" за погодженням з місцевими органами виконавчої влади. При рівні тарифів, що не забезпечують рентабельності цих перевезень, збитки компенсуються з місцевих бюджетів. Розрахунки за роботи і послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу, пошти, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів, провадяться за вільними тарифами, які визначаються за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції. Для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг (ст. 9 Закону України "Про залізничний транспорт").
          До видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених п. 5 ч.2 ст. 67-1 цього Кодексу), належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення (п. 9 ч. 1 ст. 87 Бюджетного кодексу України).
          До видатків, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян (пп. ґ п. 3 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України).
          За змістом ст.ст. 89, 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
          Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету".
          Пунктом 3 Порядку № 256 визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об`єднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).
          Суд першої інстанції вірно зазначив, що в даному випадку головним розпорядником коштів є Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради.
          Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів готують щомісяця інформацію про суми нарахованих соціальних виплат, пільг та житлових субсидій населенню та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконавчих органів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад (п. 5 Порядку № 256).
          Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюється за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, а також субвенцій з державного або місцевого бюджетів, визначено Порядком розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 року № 1359) (далі – Порядок № 1359).
          Облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформленні та видачі пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки) (п. 3 Порядку № 1359).
          Сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг (п. 4 Порядку № 1359).
          Інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності (п. 5 Порядку № 1359).
          Сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира (п. 7 Порядку № 1359).
          На підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом (п. 9 Порядку № 1359).
          Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми (п. 10 Порядку № 1359).
          Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці (п. 11 Порядку № 1359).
          Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
          Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України).
          Господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).
          З матеріалів справи вбачається, що 01.02.2018 року між Публічним акціонерним товариством "Укрзалізниця" та Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Марганецької міської ради було укладено договір на виплату компенсації (відшкодування) за пільговий проїзд окремих категорій громадян м. Марганця залізничним транспортом приміського сполучення, що фінансується за рахунок коштів міського бюджету № 7 ПР/ДН-2-18178/НЮдч (далі - договір).
          Відповідно до п.1.3. договору сума договору на 2018 рік становить 500 000,00 грн.
          Відповідно до довідки про відшкодування збитків від перевезень пільгових категорій пасажирів за 12 місяців 2018 року в 2018 році Управлінням компенсовано 500 000,00 грн.
          Між тим, відповідно до наданих позивачем доказів, за період січень-грудень 2018 року ним надано пільговий проїзд окремим категоріям громадян, які мають право на відповідні пільги при користуванні залізничним транспортом, на загальну суму 809 612,54 грн.
          Вказане скаржником не спростовується. 
          Отже, різниця між наданим розміром пільг та відшкодованим складає: 309 612,54 грн. (809 612,54 - 500 000,00 грн. = 309 612,54 грн.).
          Доводи апелянта про те, що для відшкодування вказаної суми необхідно внести зміни до договору, відхиляються колегією суддів з огляду на те, що зобов`язання відповідача перед позивачем виникло не лише з договору, а й з вимог закону. 
          Суд першої інстанції вірно зазначив, що відсутність укладеного між сторонами договору щодо компенсації пільгового проїзду окремих категорій громадян та відшкодування залізниці суми збитків у розмірі 309 612,54 грн. не впливає на результат вирішення спору.
          Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
          Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).
          Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України). 
                  Отже, доводи апелянта щодо відсутності його обов`язку перед позивачем та недоведеністю розміру спричинених збитків позивачу є безпідставними.
                  Щодо посилання скаржника на необхідність компенсації пільгового проїзду лише для мешканців м.Марганець необхідно зазначити, що нормами діючого законодавства не передбачена залежність відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.
                  Отже, в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів не вбачає підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, які були б підставою для задоволення апеляційної скарги.
          Вимоги апелянта безпідставні, задоволенню не підлягають. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на відповідача згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
          Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2021 року у справі № 904/139/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови підписано 22.06.2021 року.

Головуючий суддя                                                                Т.А. Верхогляд  

Суддя                                                                                       А.Є. Чередко

Суддя                                                                                       І.О. Вечірко