ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 квітня 2021 року           справа №200/7464/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В. секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю представника позивача Бичкова  О.Є., представника відповідача Сенникова А.А. , розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року (повний текст складено 18 січня 2021 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/7464/20-а (суддя І інстанції – Хохленков О.В.) за позовом Приватного акціонерного товариства “Авдіївський Коксохімічний Завод” до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0000840402, № 0000850402 від 30.04.2020 року, -

                                                      У С Т А Н О В И В: 

11 серпня 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю “Науково-Виробниче об`єднання “Інкор і КО”  звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0000840402, № 0000850402 від 30.04.2020 року.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що Головним управлінням ДПС у Донецькій області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питання достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за грудень 2019 року. За результатами перевірки був складений Акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково - виробниче об`єднання “Інкор і КО” м. Маріуполь від 11.10.2019 року 329/05-99-04-02/31297266 від 16.03.2020 року (далі за текстом - акту перевірки № 329) та яким були зазначені наступні порушення норм податкового законодавства: - пп.14.1.18 п.14.1 ст. 14, п.44.1 ст.44, п. 48.1 ст 48, п. 50.1 ст. 50, п.198.1, п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4, ст. 200, ПКУ зі змінами та доповненнями, ст. 257 ст. 261, ст. 605 Цивільного кодексу України, п.5, гі.12 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 р. № 20 в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість та поточний рахунок платника податку та від`ємного значення в результаті чого встановлено: 1.ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку; 2.завищено суми від`ємне значення за грудень 2019 року у розмірі 41018,00 грн. 3.завищення суми бюджетного відшкодування за грудень 2019 на суму 83025,00 грн. Позивачем були подані заперечення № 571-20з від 10.04.2020 року до Головного управління ДПС у Донецькій області. Листом № 36119/10/05-99-04-02 від 27.04.2020 року, у задоволенні заперечення TOB "НВО "ІНКОРІ КО" було відмовлено. 13.05.2020 року ТОВ "НВО "ІНКОР І КО" отримали наступні оскаржувані податкові повідомлення-рішення: (Форма “В І”) № 0000840402 від 30.04.2020 року на суму 83025 грн., сума завищення бюджетного відшкодування та на суму 41512,50 грн., штрафні санкції  (Форма “В4”)№ 0000850402 від 30.04.2020 року на суму 41015 грн сума завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду які були складені Головним управлінням ДПС у Донецькій області. ТОВ "НВО "ІНКОР І КО" була подана скарга № 712-20з від 22.05.2020року до Державної податкової служби України.
Рішенням Державної фіскальної служби України № 23071/6/99-00-06-02-02-06 від 20.07.2020 року оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.
ТОВ “НВО “ІНКОР І КО” вважає прийняті Головним управлінням ДФС у Донецькій області податкові повідомлення рішення № 0000840402 від 30.04.2020 року № 0000850402 від 30.04.2020 року незаконними через їх невідповідність нормам діючого законодавства України, а висновки, наведені в акті перевірки №329 хибними та безпідставними.
Враховуючи викладене, позивач просив суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Донецькій області № 0000840402 від 30.04.2020 року та № 0000850402 від 30.04.2020 року повністю.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі № 200/7464/20-а позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Донецькій області № 0000840402 від 30.04.2020 року та № 0000850402 від 30.04.2020 року повністю.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту з ПДВ. Формальна наявність договорів, актів, податкових накладних та товарно - транспортних документів не є достатнім та беззаперечним документальним підтвердженням фактичного виконання договірних відносин. Первинні документи, зокрема податкові накладні, не можуть бути свідченням фактичного виконання операцій з поставки за наявності у справі обставин, які виключають можливість такої поставки, між суб`єктами.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги проти чого заперечував представник позивача.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  наступного. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачем у справі є Приватне акціонерне товариство “Авдіївський Коксохімічний Завод” яке є юридичною особою код ЄДРПОУ 00191075 яке є правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-Виробниче об`єднання “Інкор і КО”  яке в свою чергу було  юридичною особою код ЄДРПОУ 31297266 (т.2 а.с.44-49).
Позивач діє на підставі статуту (т.2 а.с.50-73).
Відповідачем є Головне управління ДПС у Донецькій області яке є юридичною особою код ЄДРПОУ 43142826 та суб`єктом владних повноважень.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Науково-Виробниче об`єднання “Інкор і КО”   є платником податку на додану вартість з 15.01.2001 року на підставі витягу № 1628034500074 від 18.01.2016 року (т.1а.с.203).
З 24.02.2020 року по 06.03.2020 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області відповідно до наказу від 07.02.2020 року № 308 була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-Виробниче об`єднання “Інкор і КО”  з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2019 року.
За результатами перевірки був складений Акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково- виробниче об`єднання “Інкор і КО” м. Маріуполь від 11.10.2019 року 329/05-99-04-02/31297266 від 16.03.2020 року, у якму зазначено порушення норм податкового законодавства: - пп.14.1.18 п.14.1 ст. 14, п.44.1 ст.44, п. 48.1 ст 48, п. 50.1 ст. 50, п.198.1, п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4, ст. 200, ПКУ зі змінами та доповненнями, ст. 257 ст. 261, ст. 605Цивільного кодексу України, п.5, гі.12 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 р. № 20 в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість та поточний рахунок платника податку та від`ємного значення в результаті чого встановлено: 1.ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку; 2.завищено суми від`ємне значення за грудень 2019 року у розмірі 41018,00 грн. 3.завищення суми бюджетного відшкодування за грудень 2019 на суму 83025,00 грн. (т.1 а.с.6-44).
Позивачем були подані заперечення № 571-20з від 10.04.2020 року до Головного управління ДПС у Донецькій області (т.1 а.с.45-46).
Листом № 36119/10/05-99-04-02 від 27.04.2020 року, у задоволенні заперечення TOB "НВО "ІНКОРІ КО" було відмовлено (т.1 а.с.47-62).
Листом від 04.05.2020 року № 37722/10/05-99-04-02 ГУ ДПС У Донецькій області спрямувала ТОВ "НВО "ІНКОР І КО" податкове повідомлення-рішення: Форми “В4” № 0000840402 від 30.04.2020 року на суму зменшення бюджетного відшкодування в розмірі 83025 грн. та штрафні санкції в розмірі 41512,00 грн. з відповідним розрахунком (а.с.63-65).
Також цим листом було спрямоване податкове повідомлення-рішення: Форми “В1” № 0000850402 від 30.04.2020 року на суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в розмірі 41018,00 грн. з відповідним розрахунком (т.1 а.с.66-67). 
ТОВ "НВО "ІНКОР І КО" була подана скарга № 712-20з від 22.05.2020 року до Державної податкової служби України (т.1 а.с.68-72).
Рішенням Державної фіскальної служби України № 23071/6/99-00-06-02-02-06 від 20.07.2020 року оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення (т.1 а.с.74-78).
Позивач вважає що висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій між ТОВ "НВО "ІНКОР І КО" та ТОВ “ТЕПЛОХІММОНТАЖ” є необґрунтованими та на підтвердження своєї позиції надав до суду наступні докази.
Договір № 5911 від 16 вересня 2019 року підряду на будівельно – монтажні роботи між ТОВ “НВО “ІНКОР І КО” та ТОВ “ТЕПЛОХІММОНТАЖ” (т.1 а.с.79-84).
Кошторисами на виконанні роботи (т.1 а.с.85-109).
Паспортами встановленого обладнання (т.1 а.с.110-146).
Податковою накладною № 5 від 26.12.2019 року на монтаж автоматизованої системи безперервного продування котлу на суму 498149,54 грн.в т.ч. ПДВ на суму 83024,92 грн. (т.1 а.с.117).
Квитанцією № 1 про реєстрацію податкової накладної № 5 від 26.12.2019 року за №9329794398 (т.1 а.с.118).
Платіжним дорученням № 223648 від 26.12.2019 року яким перераховані кошти ТОВ “НВО “ІНКОР І КО” на адресу ТОВ “ТЕПЛОХІММОНТАЖ” в сумі 498149,54 грн. (т.1 а.с.119).
Договір № 6076 від 24 жовтня 2019 року підряду на будівельно – монтажні роботи між ТОВ “НВО “ІНКОР І КО” та ТОВ “ТЕПЛОХІММОНТАЖ” (т.1 а.с.120-125).
Кошторисами на виконанні роботи (т.1 а.с.126-156).
Технічними звітами про іспити парових котлів (т.1 а.с.157-172, 173-186, 187).
Податковою накладною № 4 від 24.12.2019 року на еколого теплотехнічні випробування парових  котлів на суму 81898,58 грн. в т.ч. ПДВ на суму 13649,76 грн. (т.1 а.с.188).
Квитанцією № 1 про реєстрацію податкової накладної № 4 від 24.12.2019 року за №9329794857 (т.1 а.с.189).
Платіжним дорученням № 237713 від 31.01.2020 року яким перераховані кошти ТОВ “НВО “ІНКОР І КО” на адресу ТОВ “ТЕПЛОХІММОНТАЖ” в сумі 81898,58 грн. (т.1 а.с.190).
Податковою накладною № 3 від 24.12.2019 року на еколого теплотехнічні випробування парових  котлів на суму 164206,68 грн. в т.ч. ПДВ на суму 27367,78 грн. (т.1 а.с.191).
Квитанцією № 1 про реєстрацію податкової накладної № 3 від 24.12.2019 року за №9329791161 (т.1 а.с.192).
Платіжним дорученням № 281814 від 18.05.2020 року яким перераховані кошти ТОВ “НВО “ІНКОР І КО” на адресу ТОВ “ТЕПЛОХІММОНТАЖ” в сумі 10000,00 грн. (т.1 а.с.193).
Платіжним дорученням № 273974 від 27.04.2020 року яким перераховані кошти ТОВ “НВО “ІНКОР І КО” на адресу ТОВ “ТЕПЛОХІММОНТАЖ” в сумі 10000,00 грн. (т.1 а.с.194).
Платіжним дорученням № 275779 від 30.04.2020 року яким перераховані кошти ТОВ “НВО “ІНКОР І КО” на адресу ТОВ “ТЕПЛОХІММОНТАЖ” в сумі 36206,68 грн. (т.1 а.с.195).
Платіжним дорученням № 312201 від 17.07.2020 року яким перераховані кошти ТОВ “НВО “ІНКОР І КО” на адресу ТОВ “ТЕПЛОХІММОНТАЖ” в сумі 20000,00 грн. (т.1 а.с.196).
Платіжним дорученням № 320242 від 31.07.2020 року яким перераховані кошти ТОВ “НВО “ІНКОР І КО” на адресу ТОВ “ТЕПЛОХІММОНТАЖ” в сумі 88000,00 грн. (т.1 а.с.197).
Приватне акціонерне товариство “Авдіївський Коксохімічний Завод”  яке є правонаступником ТОВ “НВО “ІНКОР І КО”, вважає прийняті Головним управлінням ДФС у Донецькій області податкові повідомлення рішення № 0000840402 від 30.04.2020 року № 0000850402 від 30.04.2020 року незаконними через їх невідповідність нормам діючого законодавства України, а висновки, наведені в акті перевірки №329 хибними та безпідставними.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі    статтею 19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Відповідно до підпункту    14.1.181    пункту    14.1    статті    14 Податкового кодексу України    податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з    розділом V цього Кодексу.
Пунктом    198.1    статті    198 Податкового кодексу України    передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
За змістом пункту    198.2    статті    198 Податкового кодексу України    датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до пункту    198.3    статті    198 Податкового кодексу України    податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до    статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом    193.1    статті    193    цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Пунктом  198.6  статті 198 Податкового кодексу України    передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог    статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом  201.11  ст.  201  цього  Кодексу.
Згідно пункту 201.1  статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.
Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України    податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.
При цьому, пунктом  201.10  статті 201 Податкового кодексу України    визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Отже, право на формування податкового кредиту виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: - фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; - документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; - придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; - наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; - наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); - наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам    статті 201 Податкового кодексу України    та підписана уповноваженою особою.
Крім того у відповідності до    статті 134 Податкового кодексу України, в редакції, що діяла в період, за який проводилась перевірка, об`єктом оподаткування є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Проте, згідно з пунктом    44.1    статті    44 Податкового кодексу України    для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Як встановлено абзацом 5 статті 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Відповідно до частини другої    статті 3 Закону № 996-ХІV    бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом частини першої статті 9 вищезазначеного    Закону    підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2    статті 9 Закону № 996-ХІV    передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
Відповідно до пунктів 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88    (далі - Положення) первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув`язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.
Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
При цьому, право на віднесення сум податку на додану вартість, сплачених при придбанні товарів чи послуг, до податкового кредиту виникає у суб`єкта господарювання в разі фактичного здійснення оплачених товарів, наявності первинних документів та використання в господарській діяльності цих товарів.
Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на формування податкового кредиту; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на формування податкового кредиту для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість.
Судом встановлено, що реальність господарських операцій між ТОВ “НВО “ІНКОР І КО” та ТОВ “ТЕПЛОХІММОНТАЖ” обумовлено вчиненням правочинів, спрямованих на досягнення господарської мети, економічної доцільності, а також використанням отриманих товарів у подальшій діяльності підприємства, що підтверджується первинними та бухгалтерськими документами, наданими підприємством контролюючому органу до перевірки, про що свідчить безпосередньо зміст Акту перевірки.
Крім того, при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.                                                                       Аналізуючи складені між позивачем та контрагентами первинні документи, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що ці документи відповідають положенням законодавства та містять всі обов`язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9  Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують реальний рух активів, зміну зобов`язань та капіталу позивача.
У свою чергу, податковий орган не подав доказів, які беззаперечно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків.
При вирішенні даного спору суд притримується позиції, що у разі якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали    свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.
Проаналізувавши податкову інформацію про нарахування єдиного соціального внеску ТОВ “ТЕПЛОХІММОНТАЖ”, суд приходить до висновку що інформаційні  бази даних податкового/фіскального органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Бази даних податкового/фіскального органу не є належними доказами, чинним законодавством також не передбачена належність таких баз до засобів доказування.
Суд зазначає, що чинне податкове законодавство не покладає на платника обов`язку контролювати діяльність осіб, що виконують роботи (поставляють йому товари, надають послуги).
В матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.
Відповідачем не наведено суду жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.
Суд встановлено реальності операцій та використання результатів виконаних робіт у власній господарській діяльності.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов`язку здійснення контролю за дотриманням усіма виконавцями, постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з виконавців, постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок, зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на декларування валових витрат та права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).
Так само і відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності. Отже, в даному разі для перевірки законності здійснених донарахувань оспорюваних сум податкових зобов`язань позивачеві дослідженню підлягають обставини щодо реальності здійснення господарських операцій та правильності формування даних податкового обліку за наслідками виконання саме цих операцій.
Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи та не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит чи формування валових витрат за наявності факту здійснення господарської операції.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає,    що операції позивача з контрагентами є підтвердженими, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Позивачем вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань та фінансових ресурсів.
Згідно ч.1  ст.77 КАС України      кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2  ст.77 КАС України  визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами  статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України  встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено що фактичні обставини, які є встановленими у межах даної справи, об`єктивно засвідчують правомірність нарахування податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов зазначених договорів.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі № 200/7464/20-а - залишити без задоволення.   
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі № 200/7464/20-а - залишити без змін.            
Повне судове рішення складено 19 квітня 2021 року.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                    І.В. Сіваченко