КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
                                   
Апеляційне провадження                                            
№ 22-ц/824/6985/2021
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И

          28 травня 2021року                                                                          місто Київ
                                                                                                   справа № 364/464/20
                              
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                       суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.
                       
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Володарського районного суду Київської області від 27 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Макаренко Л.А. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
                                                 В С Т А Н О В И В:
В травні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 09 лютого 2017 року у розмірі 39741,63 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 26396,36 грн. в т.ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту - 26396,36 грн.; заборгованості за простроченими відсотками - 10976,62 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) - 1868,65 грн.  
В обґрунтування вимог посилався на те, що 09 лютого 2017 року         ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підписала заяву б/н, відповідно до якої остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який був збільшений до 13000 грн.
Вказував, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана  нею заява разом з Умовами та Правилами, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Позивач вказував, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у повному обсязі, однак остання умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.
Рішенням Володарського районного суду Київської області від 27 січня 2021 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 09 лютого 2017 року в розмірі 13000 грн. та судовий збір в розмірі 687,56 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 09 лютого 2017 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,6 на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Вказував, що суд першої інстанції, зменшуючи борг за тілом кредиту, здійснив власні розрахунки, проте, не врахував, що у виписці про рух коштів відображені всі операції зі зняття коштів та використання кредитних коштів.
Зазначав, що виписка про рух коштів надана з врахуванням усіх операцій і щодо зняття коштів, і щодо поповнення коштів, згідно якої заборгованість відповідача складає 39741,63 грн., а тому вважає, що не було жодних підстав для зменшення заборгованості за тілом кредиту.
Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченими відсотками та штрафами, суд першої інстанції виходив з недоведеності вказаних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що 09 лютого 2017року  ОСОБА_1  підписала анкету-заяву б/н,відповідно до якої останняотрималакредит.
Позивач зазначав, що відповідач, підписавши анкету-заяву підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.uaскладає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
На підтвердження своїх вимог позивач до матеріалів позовної заяви надав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунок заборгованості за договором №б/н від 09 лютого 2017  року станом на 30 вересня 2019 року та станом на 20 квітня 2020 року, копію анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів та копію паспорту відповідача, довідку про видачу кредитних карт, довідку про зміну умов кредитування.
Вподальшому позивач надав виписку по рахунку станом на 22 квітня 2020 року та розрахунок заборгованості за договором №б/н від 09 лютого 2017  року станом на 20 квітня 2020 року.
Разом з тим, як вбачається з долученої до матеріалів справи анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів) вона містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію.
У вказаній анкеті-заяві не зазначено, яку саме картку відповідач бажає оформити, не зазначено даних про умови кредитування, а саме: кредитний ліміт,які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту.
Довідки про умови кредитування чи Тарифів обслуговування кредитних карт, які б містили підпис відповідача про ознайомлення з ними, матеріали справи також не містять.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.   Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
Згідно з статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється  засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови оппонента
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника, яка долучена позивачем до позовної заявипроцентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками та штрафи.  
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки  клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов  та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПРИВАТБАНКУ, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що  відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов,  які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні правові підстави для задоволення позову щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками та штрафами.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконала передбачених кредитним договором обов`язків по поверненню кредиту, а тому з останньої підлягає стягненню встановлений максимальний розмір кредитного ліміту у сумі 13000 грн. 
Проте, колегія суддів не погоджується в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 26396,36 грн., яка утворилася станом на 20 квітня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначав, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у повному обсязі, однак остання умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає.
Перевіряючи правильність нарахування заборгованості за тілом кредиту, колегія суддів виходить з наступного.
На підтвердження вказаних позовних вимог позивачем було надано до суду розрахункизаборгованості за договором №б/н від 09 лютого 2017  року станом на 30 вересня 2019 року та станом на 20 квітня 2020 року, виписку по рахунку станом на 22 квітня 2020 року.
Як вбачається з розрахунків заборгованості та виписки за договором б/н по рахунку, відповідач здійснювала витрати кредитних коштів та періодично вносила кошти на погашення кредиту.
Також, як вбачається з зазначеної виписки у розмір заборгованості 37372,98 грн., яка утворилася станом на 01 березня 2020 року, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було включено, у тому числі: суми щомісячних платежів за страховку «Захист на кожен день», суми щомісячних платежів за послугою «Миттєва розстрочка», відсотки за використування кредитного ліміту за ставкою 3,5%, пеня за прострочку за кредитом та комісія за обслуговування (членський внесок).
При цьому, оскільки матеріали справи не містять доказів про погодження з відповідачем умов стягнення відсотків за використування кредитного ліміту за ставкою 3,5%, пені за прострочку за кредитом та комісії за обслуговування (членський внесок), колегія суддів вважає, що позивач безпідставно нарахував у розмір заборгованості вказаних складових.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, стороною відповідача не надано доказів на підтвердження того, що послуги страховки «Захист на кожен день» та «Миттєва розстрочка»      ОСОБА_1 не замовляла.
Як вбачається з виписки по рахунку, виходячи із наявної заборгованості за кредитом в сумі 37372,98 грн. станом на 01 березня 2020 року банком у її розмір були включені:
відсотки за використування кредитного ліміту за ставкою 3,5%, що загалом становить 25352,23 грн.;
пеня за прострочку за кредитом, що становить 500 грн.;
комісія за обслуговування (членський внесок), що загалом становить 280 грн.
А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки відповідач фактично отримала кредит та користувалася ним, отже з останньої підлягає стягненню сума за тілом кредиту за вирахуванням платежів, які не пов`язані з банківським кредитом, а саме: відсотків за використування кредитного ліміту за ставкою 3,5%, пені за прострочку за кредитом та комісії за обслуговування (членський внесок) у розмірі 11240,75 грн. (37372,98 грн. - 25352,23 грн. - 500 грн. - 280 грн.).
А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що виписка про рух коштів надана з врахуванням усіх операцій і щодо зняття коштів, і щодо поповнення коштів, згідно якої заборгованість відповідача складає 39741,63 грн., а тому позивач вважає, що не було жодних підстав для зменшення заборгованості за тілом кредиту спростовується вищевикладеним.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13000 грн. та судового збору у розмірі 687,56 грн. підлягає зміні.
Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати за подачу апеляційної скарги пропорційно до задоволеної частини у розмірі 891,66 грн.
 На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.
 
Рішення Володарського районного суду Київської області від 27 січня 2021 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13000 грн. та судового збору у розмірі 687 грн. 56 коп. змінити, зменшивши розмір заборгованості за тілом кредиту, який підлягає стягненню з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з 13000 грн. до 11240 грн. 75 коп. та зменшивши розмір судового збору з 687 грн. 56 коп. до 593 грн. 88 коп.
 
В решті рішення суду залишити без змін.
 
Стягнути з ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: місто Київ, вул. Грушевського, 1-д, код ЄДРПОУ 14360570 судові витрати понесені за подання апеляційної скарги у розмірі 891 грн. 66 коп.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
                                                                                                                                                           
Головуючий:
 
Судді: