Справа № 466/5763/20                                Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б. 
Провадження № 22-ц/811/3371/20                Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 30

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 березня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:
Головуючого: Ванівського О.М.
суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.,
при секретарі: Симець В.І.
з участю представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Даніліна С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_2 – адвоката Жидачек Тетяни Миколаївни на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2020 року у справі за заявою позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Якимів Надії Богданівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 03.07.2020 року зареєстрованого в реєстрі за № 4328; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52956350 від 03.07.2020 року, приватний нотаріус Якимів Надія Богданівна, Львівський міський нотаріальний округ, Львівська обл., запис про право власності в реєстрі речових прав: 37160093; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
В забезпечення даного позову позивач просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Таку мотивує тим, що є підстави вважати, що дана квартира може бути відчужена відповідачкою на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову це може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Оскаржуваною ухвалою Личківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2020 року заяву позивача - задоволено.
В забезпечення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Якимів Надії Богданівни про визнання недійним договору купівлі-продажу до вирішення спору по суті – накладено арешт на квартиру за адресою:  АДРЕСА_2  (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2114581646101), що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.
Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_2 – адвокат Жидачек Тетяна Миколаївна.
Вважає її незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням усіх обставин справи та з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Покликаються на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заявником при подачі заяви про забезпечення позову не дотримано всіх вимог щодо форми такої заяви, а саме в заяві відсутня пропозиція щодо зустрічного забезпечення позову. Враховуючи наведене таку заяву слід було повернути заявнику.
Також звертає увагу суду на те, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів наявності порушення своїх прав та законних інтересів.
Просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Даніліна С.В., на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Матеріалами справи та судом встановлено, що в провадженні Личаківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Якимів Надії Богданівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Предметом позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 03.07.2020 року.
28 липня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою:  АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.
Згідно ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Згідно із роз`ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Із позовної заяви вбачається, що між сторонами дійсно виник спір та побоювання заявника, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову не спростовані.
Забезпечення позову шляхом накладення арешту не завдає шкоди сторонам, оскільки накладення арешту на нерухоме майно тимчасово перешкоджає відчуженню такого майна. Проте це майно залишається у повному віданні та користуванні власника, та у разі відмови у позові види забезпечення позову скасовуються. У разі ж задоволення позову при повному виконанні рішення суду такі заходи забезпечення позову також скасовуються.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що між сторонами існує спір а тому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду при можливому задоволенні позову.
Зважаючи на те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та вищенаведені норми ЦПК, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції підставно вжив заходи забезпечення, про які просив позивач.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Жидачек Тетяни Миколаївни – залишити без задоволення.
Ухвалу Личківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 09.03.2021 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Приколота Т.І.

Савуляк Р.В.