УХВАЛА
09 квітня 2021 року
 
м. Київ
 
Провадження № 13-43зво21
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
 
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
 
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , 
 
перевірила заяву засудженого ОСОБА_21 про перегляд ухвали Київського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2015 року за виключними обставинами і
 
встановила:
 
Вироком Харківського районного суду Харківської області від 30 липня 2013 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Харківської області                         від 22 жовтня 2013 року, ОСОБА_21 засуджено за ч. 1 ст. 115, пунктами 9, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі – КК) з застосуванням положень ст. 70 цього Кодексу до покарання у виді довічного позбавлення волі.
 
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2015 року клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м’яким залишено без розгляду.
 
11 березня 2021 року Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) ухвалив остаточне рішення у справі «Дембо та інші проти України», яким констатував порушення щодо ОСОБА_21 (заява 57033/18) ст. 3 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) стосовно покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення.
 
У зв`язку з встановленими порушеннями прав заявника ЄСПЛ було постановлено, що визнання порушень становить достатню справедливу сатисфакцію. 
 
08 квітня 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_21 від 06 квітня 2021 року, у якій він просить переглянути вищевказану ухвалу місцевого суду від 03 грудня 2015 року щодо нього за виключними обставинами, скасувати її, та постановити нову ухвалу, якою обрати йому вид покарання не пов`язаний з довічним позбавленням волі.
 
Перевіривши наведені у заяві доводи, Велика Палата вважає, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_21 необхідно відмовити з огляду на таке.
 
Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України     (далі – КПК) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами, однією з яких є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.
 
11 березня 2021 року рішенням ЄСПЛ у справі «Дембо та інші проти України» встановлено порушення Україною ст. 3 Конвенції щодо деяких осіб, зокрема і ОСОБА_21 (заява 57033/18), стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення. 
 
Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при ухваленні цього рішення, а саме оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований зміст порушення Конвенції та визнання порушення достатньо справедливою сатисфакцією свідчать про допущення щодо ОСОБА_21 таких порушень Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що існували до вчинення порушень.
 
У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру. Виконання цих заходів покладається на компетентні органи державної влади.
 
З урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини від 19 січня 2000 року, встановлене ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, коли можна досягти на національному рівні restitutio in integrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції. 
 
Щодо ОСОБА_21 таке повне відновлення попереднього юридичного стану, зокрема шляхом перегляду судового рішення та заміни довічного позбавлення волі на вид покарання, не пов`язаний з довічним позбавленням волі, не є можливим, оскільки ЄСПЛ констатував порушення Конвенції лише щодо довічного ув`язнення без перспективи звільнення та не зробив висновку про порушення конвенційних прав заявника під час розгляду в судах справи щодо нього.
 
Констатоване порушення Конвенції щодо заявника може бути усунуто лише шляхом вжиття заходів загального характеру з боку держави (внесення змін у відповідне законодавство).
 
Отже, підстави для відкриття провадження за заявою ОСОБА_21 про перегляд судового рішення щодо нього за виключними обставинами у зв`язку із встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом відсутні.
 
Керуючись статтями 459, 463, 464 Кримінального процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
 
ухвалила:
 
Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_21 про перегляд ухвали Київського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2015 року з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
 
Заяву з усіма доданими матеріалами повернути заявнику.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач	                     ОСОБА_1 	
Судді:	 	 	
			
ОСОБА_2                                          ОСОБА_12                                                             
ОСОБА_3                                             ОСОБА_13 
ОСОБА_22 ’єва                                        ОСОБА_14 
ОСОБА_5                                                ОСОБА_15 
ОСОБА_6                                              ОСОБА_16 
ОСОБА_7                                     ОСОБА_17 
ОСОБА_8                                           ОСОБА_18                
ОСОБА_9                                       ОСОБА_19 
ОСОБА_10                                       ОСОБА_20 
      ОСОБА_11