ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/4645/20                                                      Суддя першої інстанції: Соломко І.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Губської Л.В., Епель О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради, у подальшому заміненого на належного відповідача - Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради (далі - Відповідач, Департамент соціальної політики Чернігівської міськради), про:
- визнання протиправними дій Відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати Позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплачених коштів (1  390,00 грн.);
- зобов`язання Відповідача зробити перерахунок та виплатити Позивачу щорічну допомогу до 5 травня зі 2020 рік, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених коштів. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції, з урахуванням висновків Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20, виходив з того, що оскільки на час проведення виплат до 5 травня у 2020 році діяли одночасно норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон) і постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 року №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Постанова №112), то до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону як акту вищої юридичної сили.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його повністю та ухвалити нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, оскільки на час проведення Позивачу виплат була чинною Постанова №112, то підстав для їх здійснення і іншому розмірі у Відповідача не було, по-друге, не відбулося збільшення асигнувань у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 року №3-р/2020, по-третє, Департамент соціальної політики Чернігівської міськради є правонаступником Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради, а тому поданий останнім до суду першої інстанції відзив мав бути врахований як відзив Відповідача, по-четверте, належним способом захисту прав Позивача з огляду на тривале невиконання державою рішень судів зобов`язального характеру є стягнення конкретного розміру допомоги, а не зобов`язання здійснити її нарахування та виплату.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 8-9).
ОСОБА_1 звернувся до УСЗН Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міськради із заявою, в якій просив здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити щорічну разову допомогу як учаснику бойових дій за 2020 рік відповідно до ст. 12 Закону у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком (визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»), з урахуванням виплаченої суми.
Листом від 12.10.2020 року №14-06/274 УСЗН Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міськради повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати щорічної разової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, оскільки виплата у розмірі 1  390,00 грн. здійснена у відповідності до Постанови №112 (а.с. 10).
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 12 Закону, Постанови №112, а також позиції Верховного Суду від 13.01.2021 року у зразковій справі №440/2722/20, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що належна Позивачу до 5 травня грошова допомога з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року №3-р/2020 має бути виплачена у розмірі, визначеному саме Законом, а не підзаконним актом Уряду України.
З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.
У зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 року у справі 1-247/2018(3393/18) та визнанням таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, стаття 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» діяла та мала застосовуватись у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року.
Таким чином, починаючи з 27.02.2020 року розмір разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році підлягає нарахуванню і виплаті органом, уповноваженим здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня (Управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та/або Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат) у розмірі, визначеному статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року:
«Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.».
При цьому, на переконання судової колегії, чинність станом на день здійснення виплати Позивачу разової грошової допомоги Постанови №112 не може бути підставою для висновку про обґрунтованість розміру виплаченої ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня в сумі 1  390,00 грн., оскільки до спірних правовідносин повинні бути застосовані норми саме ст. 12 Закону як акту вищої юридичної сили.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність у ОСОБА_1 права на отримання разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Наведене застосування норм матеріального права з огляду на ієрархію правових норм у правовій системі України викладено у рішенні Верховного Суду від 29.09.2020 року у зразковій справі № 440/2722/20, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року, щодо якої справа №620/4645/20 є типовою.
Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Відтак судом апеляційної інстанції критичної оцінюється посилання Департаменту соціальної політики Чернігівської міськради на те, що виплата допомоги до 5 травня на виконання рішень суду потребуватиме значного додаткового фінансування з державного бюджету як на підставу відмови в задоволенні позову, оскільки гарантовані законом виплати, пільги тощо неможливо поставити у залежність від видатків бюджету.
Щодо доводів Апелянта про те, що обраний Позивачем та визначений судом першої інстанції спосіб захисту прав у вигляді покладення на Відповідача обов`язку здійснити нарахування та виплату спірної щорічної допомоги не зумовить реальне їх відновлення з огляду на тривале невиконання судових рішень у державі, колегія суддів вважає помилковим, оскільки приписи ч. 2 ст. 9 КАС України насамперед визначають, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. До того ж саме такий спосіб захисту порушених прав було визначено Верховним Судом у згаданій вище зразковій справі №440/2722/20.
Судова колегія погоджується з твердженням Департаменту соціальної політики Чернігівської міськради про те, що для останнього як на правонаступника Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради в силу ст. 52 КАС України є обов`язковими усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, а тому суд першої інстанції помилково зазначив про те, що відзив на позов відповідачем не подавався. Матеріали справи свідчать, що відзив на позовну заяву від Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради надійшов до суду першої інстанції 06.11.2020 року (а.с. 20-25), а тому його аргументи повинні були бути враховані при вирішенні спору. Разом з тим, оскільки аргументи відзиву на позов за своїм змістом збігаються з аргументами апеляційної скарги, оцінка яким була надана вище, а їх неврахування не призвело до неправильного вирішення спору, то колегія суддів приходить до висновку, що таке процесуальне порушення не може мати своїм наслідком скасування правильного по суті судового рішення.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            Л.В. Губська

                                                                                                    О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 19» травня 2021 року.