ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року	Львів	Справа № 380/4015/21 пров. № А/857/10081/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Бруновська Н.В. 
суддя                                                     Запотічний І.І.

секретар судового засідання                     Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року (головуючий суддя Мартинюк В.Я., м.Львів) у справі № 380/4015/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, -

В С Т А Н О В И В:

19.03.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 8346 грн. 00 коп. за примусове виконання рішення немайнового характеру, яка винесена 09 грудня 2019 року старшим державним виконавцем Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лисковою Світланою Ярославівною у виконавчому провадженні №43990715.
Позов обґрунтовує тим, що добровільно не виконала рішення суду, яким її зобов`язано демонтувати самочинне незавершене будівництво по АДРЕСА_1 та привести прибудинкову земельну ділянку до попереднього стану, у зв`язку з чим державним виконавцем винесено постанови про накладення штрафу. Однак, в ході здійснення виконавчого провадження в березні 2015 року оформила право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку за згаданою адресою, виготовила будівельний паспорт забудови цієї ділянки та отримала дозвіл на початок проведення будівельних робіт від 17.03.2015 року, що за таких обставин унеможливлює виконання судового рішення. Вказує, що з цього приводу державний виконавець звернувся до суду із заявою про роз`яснення судового рішення, проте у задоволенні такої відмовлено. Зазначає, що 21.05.2019 року державним виконавцем складено акт про невиконання судового рішення, після чого ним направлено до Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області повідомлення про кримінальне правопорушення за фактом умисного невиконання судового рішення. Стверджує, що судове рішення не виконано у зв`язку із зміною обставин, які були підставою позову. В рамках даного виконавчого провадження винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 8346 грн. 00 коп. та постанову про закінчення виконавчого провадження.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що державним виконавцем при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору не було дотримано положень ч.2 ст.25, ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», а оскаржувана постанова винесена раніше, ніж постанова про закінчення виконавчого провадження. Окрім того, на дату винесення оскаржуваної постанови у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, оскільки ним створено умови для його стягнення з боржника без реального виконання рішення суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились. Водночас, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку  ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми  ст.313 цього Кодексу. Згідно  ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України  фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Постановою про відкриття виконавчого провадження від 11.07.2014 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2/453/2 виданого 08.07.2014 року, яким позивача зобов`язано демонтувати самочинне незавершене будівництво по АДРЕСА_1 та привести прибудинкову земельну ділянку до попереднього стану. 
Як вбачається з акта державного виконавця від 21.05.2019 року, який міститься в матеріалах справи, позивачем рішення суду не виконано.
Згідно із постановою про стягнення виконавчого збору ВП №43990715 від 09.12.2019 року постановлено стягнути з позивача виконавчий збір у розмірі 8346 грн. 00 коп. у зв`язку з тим, що рішення суду в добровільній формі не виконано.
Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №43990715 від 21.12.2019 року постановлено – виконавче провадження з примусового виконання рішення на підставі виконавчого листа №2/453/2 від 08.07.2014 року закінчити.
Підставою є те, що боржником рішення суду не виконано. Державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду   та надано повторний термін для виконання рішення суду. У зв`язку з повторним невиконанням рішення суду винесено постанову про накладення штрафу в подвійному розмірі та скеровано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до органу досудового розслідування.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
За  статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, (Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII постанови  державних виконавців про стягнення виконавчого збору підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
В розумінні  статті 27 Закону № 1404-VIII  виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Згідно з частиною 5 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому   Законом України   "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
Статтею 63 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Згідно із п.22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, з наступними змінами та доповненнями (Інструкція №512/5), у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.
Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів вказує, що постановою від 11.07.2014 року відкрито виконавче провадження, якою позивача зобов`язано демонтувати самочинне незавершене будівництво по АДРЕСА_1 та привести прибудинкову земельну ділянку до попереднього стану. Разом з тим, позивач зазначає, що рішення Сколівського районного суду Львівської області вона не виконав, у зв`язку з чим державним виконавцем двічі винесено постанови про накладення штрафу в розмірі 170 грн. кожна. У зв`язку із невиконанням згаданого рішення відповідач звернувся до Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області із повідомленням за №4732 від 24.05.2019 року, в якому просив розглянути питання щодо порушення кримінальної справи за невиконання позивачем вимог державного виконавця та рішення суду за ознаками злочину, передбаченого ст.382 Кримінального кодексу України.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем було здійснено усі дії спрямовані на виконання рішення Сколівського районного суду Львівської області в примусовому порядку, які передбачені чинним законодавством. Однак, позивач умисно не виконувала згадане рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року у справі № 380/4015/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	І. І. Запотічний