ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5233/21 Справа № 202/1062/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 24 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів, - 

В С Т А Н О В И Л А : 

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 вересня 2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (виконавець) в особі ОСОБА_3 , діючого на підставі трудового договору та ОСОБА_1 (замовник) було укладено договір №09/02, за яким виконавець зобов`язується виконати за завданням замовника роботи з виготовлення корпусних меблів та/або торгового обладнання, столярних виробів, м`яких меблів і передати результати робіт замовнику, а замовник відповідно до умов договору зобов`язується прийняти та оплатити виріб, в кількості, комплектності, комплектації відповідно до ескізу та специфікації. ОСОБА_1 04 вересня 2019 року на рахунок ОСОБА_3 було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 50000 грн., а 16 вересня 2019 року на рахунок ОСОБА_3 було здійснено переказ ОСОБА_6 в розмірі 2554 грн.. Позивач вказує, що помилково перерахував на рахунок відповідача без призначення платежу 52 554,00 грн.. 06 грудня 2019 року ОСОБА_1 було направлено претензію ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих коштів, однак кошти так повернуті і не були.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності позовних вимог.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем помилково перераховано на рахунок відповідача без призначення платежу 52554,00 грн.. Апелянт зазначає, що ОСОБА_3 неправомірно заволодів коштами позивача, а тому повинен їх повернути останньому. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 04 вересня 2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (виконавець) в особі ОСОБА_3 , діючого на підставі трудового договору та ОСОБА_1 (замовник) було укладено договір №09/02, за яким виконавець зобов`язується виконати за завданням замовника роботи з виготовлення корпусних меблів та/або торгового обладнання, столярних виробів, м`яких меблів і передати результати робіт замовнику, а замовник відповідно до умов договору зобов`язується прийняти та оплатити виріб, в кількості, комплектності, комплектації відповідно до ескізу та специфікації.
Пунктом 1.2 договору передбачено вид виробу, кількість, комплектність, комплектація і матеріал узгоджуються сторонами в ескізі та специфікації, які є невід`ємною частиною договору.
Згідно з п. 5.1 загальна сума договору складає 72 000 грн..
Відповідно до п. 5.3 договору оплата здійснюється замовником шляхом перерахування в якості авансу 70% передоплати на розрахунковий рахунок виконавця, або готівкою.
Встановлено, що 04 вересня 2019 року ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_3 було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 50000 грн..
16 вересня 2019 року на рахунок ОСОБА_3 було здійснено переказ ОСОБА_6 в розмірі 2554,00 грн...
06 грудня 2019 року ОСОБА_1 було направлено претензію ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих коштів.
Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Аналіз ст. 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. 
Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
Норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. 
Оскільки між сторонами справи виникли договірні правовідносини, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що грошові кошти у сумі 52554 грн. не є безпідставно набутим майном.
Доводи апелянта в скарзі про те, що позивачем помилково перераховано на рахунок відповідача без призначення платежу 52554,00 грн., а тому ОСОБА_3 неправомірно заволодів коштами позивача, - колегія суддів вважає необґрунтованими, так як положення ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань, а посилання позивача на перерахування коштів на виконання договору, автоматично виклює можливість застосування механізму, передбаченого ст. 1212 ЦК України.
Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 ..
Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

                                                 П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  -  ОСОБА_2  – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2021 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко