ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року	Львів	Справа № 300/671/20 пров. № А/857/959/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляк В.В.,
                                                                                 Ільчишин Н.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську суддею Біньковською Н.В.) в адміністративній справі № 300/671/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

                                                   В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:
-          визнати протиправним та скасувати витяг з протоколу комісії Міністерства оборони України (далі - МО України) № 41 від 13.03.2020 про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду війни третьої групи внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби; 
-          зобов`язати МО України призначити та виплатити йому, як інваліду війни третьої групи внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби, одноразову грошову допомогу в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2020 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) та в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975).
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 16.07.2014 він був залучений до проведення антитерористичної операції в Донецькій області, де під час виконання обов`язку військової служби отримав вогнепальне уламкове поранення. 15.04.2015 внаслідок отриманого поранення при виконанні військового обов`язку встановлено втрату працездатності 10 %, а з 23.12.2019 встановлено третю групу інвалідності. Вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2020 року, а відповідачем неправомірно та безпідставно застосовано норми чинного законодавства, за якими призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, а саме у зв`язку із закінченням дворічного строку після первинного встановлення ступеня втрати працездатності. Звертає увагу на те, що йому при первинному зверненні до МСЕК не було встановлено інвалідність, пунктом 1 статті 16-3 вищевказаного Закону передбачено випадки коли призначення і виплата вказаної грошової допомоги не здійснюється, однак його інвалідність не пов`язана із наслідками та обставинами, що вказані у цій нормі закону.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Визнати протиправним і скасувати рішення МО України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, оформлене пунктом 15 протоколу засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.03.2020 № 41.
Зобов`язати МО України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2019 року, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило МО України, яке вважає, що при винесенні рішення судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи; зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи; порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позову до МО України.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що гідно з частиною четвертою статті 16-3 Закону № 2011-XII та пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у разі зміни групи інвалідності або причинного зв`язку інвалідності, доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності, тоді як зміна групи інвалідності позивача відбулася понад дворічний термін; відтак відповідач у спірних правовідносинах діяв правомірно. Також зазначив, що зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу є формою втручання в його дискреційні повноваження.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Відзив, зокрема, обґрунтовано тим, що на час первинного звернення до МСЕК 2015 року. Йому не було встановлено інвалідність, тим більше не було змінено групу інвалідності, тому відповідач неправомірно застосував до нього вимоги частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-XII.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно довідки Військової  частини (польова пошта) НОМЕР_1  від 05.02.2015 № 49/вос ОСОБА_1 з 16.07.2014 по 23.10.2014, з 18.11.2014 і на час видачі довідки безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях (а.с. 11).
01.02.2015, під час виконання обов`язків військової служби в ході проведення антитерористичної операції та виконання бойового завдання, в результаті артилерійського обстрілу позивач отримав вогнепальне уламкове наскрізне поранення м`яких тканин верхньої третини лівого стегна зі значним дефектом м`яких тканин (а.с. 12).
Відповідно даних витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 41 від 13.03.2020, позивачу, якого 09.06.2015 звільнено з військової служби в запас, 15.04.2015 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 10 % втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (довідка МСЕК серія АГ № 0002933 від 15.04.2015). Позивачу виплачено грошову допомогу у зв`язку із установленням 10 % втрати працездатності в сумі 8526 грн (а.с.17).
29.01.2020 обласною МСЕК Івано-Франківського бюро медико-соціальної експертизи за результатами первинного огляду інваліда, ОСОБА_1 з 23.12.2019 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, так, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ за № 842565 від 29.01.2020 (а.с. 15).
У зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, 30.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до військового комісара Івано-Франківського ОВК із заявою про виплату одноразової грошової допомоги. До заяви позивач додав копії документів: довідки МСЕК серії 12ААБ № 842565 від 29.01.2020, довідки військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №272/вос від 10.02.2015, витягу із протоколу ВЛК від 07.12.2018 № 532, довідки військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 49/вос від 05.02.2015, витягу з наказу про звільнення з військової служби № 120 від 09.06.2015, паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с.16). 
13.03.2020, за результатами розгляду поданих документів, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийнято рішення про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги (пункт 15 протоколу засідання комісії за №41 від 13.03.2020). Зазначено, що старшому сержанту ОСОБА_1 , якого 09.06.2015 звільнено з військової служби та 15.04.2015, під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 10% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 01.02.2015 (довідка МСЕК серія АГ № 0002933 від 15.04.2015), а 23.12.2019 під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12 ААВ № 842565 від 23.12.2019). Вказано на те, що згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку № 975, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулась протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності. Відповідно до пункту 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 критеріями для встановлення інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності. Ступінь втрати здоров`я визначається у відсотках втрати працездатності (групи інвалідності). Ураховуючи, що між первинною втратою працездатності, яка визначалась у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення групи ІІІ групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки, немає підстав для призначення одноразової грошової допомоги. Додатково зазначено, що допомога у зв`язку із встановленням 10 % втрати працездатності виплачена у сумі 8526 грн. 
Тобто, підставою відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги стало те, що йому ІІІ групу інвалідності встановлено (23.12.2019) понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності (15.04.2015). 
Вважаючи, що зазначене рішення є неправомірним, позивач оскаржив його до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що Комісія МО України, відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, діяла всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

За приписами частини другої статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Право на виплату одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) передбачено Законом №2011-ХІІ.
Статтею 16 Закону №2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01 січня 2014 року шляхом доповнення Закону № 2011-ХІІ статтею 16-3 (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04 липня 2012 року № 5040-VI).

З метою реалізації норм статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок № 975.

Пунктом 3 Порядку № 975 (в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (далі також - МСЕК).

З огляду на це, встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.

Враховуючи те, що відсоток втрати працездатності вперше та встановлення інвалідності в подальшому встановлювався позивачу органами МСЕК, суд дійшов висновку, що оцінка причин ушкодження здоров`я особи, ступеня такого ушкодження та його наслідків, здійснюється тільки компетентним органом, а саме медико-соціальною експертною комісією, яка, за наслідками такої оцінки, уповноважена визначити ступінь ушкодження здоров`я військовослужбовця (шляхом встановлення відповідного відсотка втрати працездатності або встановлення відповідної групи інвалідності).

Оскільки, відповідно до пункту 3 Порядку № 975, законодавець пов`язує момент набуття права на отримання ОГД з датою, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, то заподіяння шкоди здоров`ю та оцінка його ступеню без встановлення такого факту уповноваженим органом - органом МСЕК, в т.ч. причинного зв`язку такої шкоди здоров`ю з проходженням військової служби, не створює підстав для виплати ОГД.

Це також свідчить про те, що визначальним та достатнім для встановлення права на виплату ОГД є не ступінь тяжкості ушкодження здоров`я, а рішення органу МСЕК про наявність такого ушкодження (яке викликало втрату працездатності або встановлення групи інвалідності).

Аналіз зазначених норм, в світлі правових питань, які постали у цій справі, дає підстави зробити висновок про те, що виплата ОГД з підстав встановлення інвалідності та/або встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності не є самостійними та окремими підставами для виплати ОГД, оскільки законодавець застосовує такі поняття лише для визначення ступеня заподіяння шкоди здоров`ю.

Щодо правомірності застосування положень пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ до правовідносин, які виникли у цій справі колегія суддів зазначає таке.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно з частиною четвертою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, яка набрала чинності з 01 січня 2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Надалі, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII (який набрав чинності з 01 січня 2017 року) частину четверту статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим, яким передбачено: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється». Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Обидві ці норми (абзац перший і другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

Тобто, пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачено вирішення питання виплати ОГД шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і які раніше уже таку допомогу отримували.
Одночасно, цією нормою також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров`я.

Проте, ті особи, стан здоров`я яких погіршиться після спливу двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров`я, втрачають право на виплату ОГД, в тому числі з врахуванням раніше виплаченої суми.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання.
Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно.  
При цьому, держава, незалежно від завершення цього дворічного строку, зберігає для такої особи всі інші, окрім права на отримання ОГД, гарантії права на соціальний захист, гарантованого, зокрема частиною п`ятою статті 17 (держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей) та статтею 46 Конституції України (Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними), які деталізовані в низці Законів України та підзаконних нормативно-правових актах.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 1.380.2019.006957.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що оскільки з дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності позивачу (15.04.2015) до дня встановлення ІІІ групи інвалідності (23.12.2019) минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, та невідповідність висновків суду обставинам справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року в адміністративній справі № 300/671/20 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин