Номер провадження: 22-ц/813/4007/21 
Номер справи місцевого суду: 947/28675/20
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Комлевої О.С.
Цюри Т.В.,
       
розглянувши у порядку письмового провадження, ук відсутнісь учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 01 грудня 2020 року у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
                                        
встановив:

       08.10.2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором за № б/н від 10.11.2010 року у розмірі 45 676 грн. 64 коп., посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов (а.с. 2-5).
В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що 10.11.2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 був укладеноий кредитний договір б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість  ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 10.11.2010 року станом на 23.09.2020 року становить 45676,64 грн. з яких: 30112,58 грн. - заборгованість за тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за відсотками; 8389,02 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 7175,04 грн. - нарахованої пені; 0,00 грн. - нарахованої комісії.

Заочним рішення Київського районного суду м.Одеси від 01 грудня 2020 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено частково (а.с. 91-93).
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.11.2010 року у розмірі 30112 (тридцять тисяч сто дванадцять) грн. 58 коп., ща складає  заборгованість за тілом кредиту. 
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1385 (одна тисяча триста вісімдесят п`ять) грн. 76 коп.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ставить питання про скасування заочного  рішення Київського районного суду м.Одеси від 01 грудня 2020 року та постановлення нового про задоволення позовних вимог Банку у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (а.с. 96-103).
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 18.06.2021року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, а також через перебування судді Сегеди С.М. у відпустці та у зв`язку з перебуванням судді Цюри Т.В. на лікарняному, датою ухвалення цього судового рішення є 18.06.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав. 

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив із того, щопозивач виконав вимоги укладеного між ним та відповідачем кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти, які в цьому договорі зазначені, що не спростовано стороною відповідача, але у заяві позичальника процентна ставкка не зазаначена, а Витяг з умов та Правил надання банківських послуг, що місяться в матріалах справи не містять підпису відповідача.

Проте, повністю з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
З матеріалів справи вбачається, що 10.11.2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПОТВАЬБАНК», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
Позичальником використовувалися кредитні кошти та частково погашався борг, проте в добровільному порядку борг повністю не повернутий Банку.
За твердженням позивача, заборгованість  ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 10.11.2010 року станом на 23.09.2020 року становить 45676,64 грн. з яких: 30112,58 грн. - заборгованість за тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за відсотками; 8389,02 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 7175,04 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Із ч. 2 ст.625 ЦК України вбачається вбачається, що боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч.1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу.
Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.  
Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не звернув уваги, що  плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З урахуванням викладеного позовна вимога про стягнення з відповідача 8389,02 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України підлягае задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги. 
У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає частковому задоволенню, рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.12.2020 року - скасуванню, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, з прийняттям в цій частині постанови - про часткове задоволення позовних вимог Банку, лише в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, в сумі 8389,02 грн.
В іншій частині оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України колегія суддів також вважає за необхідне розподілити між сторонами судові витрати.
Так, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню лише на 84,29 %, то з відповідача ОСОБА_1  на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1771,78 (2101 грн. х 84,29 % = 1771,78 грн.), та сплачений при подачі апеляційної скарги у розмірі 2657,66 грн. (3153 грн. х 84,29 %= 2657,66 грн.)
Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути судовий збір у загальному розмірі 4428,84 грн. (1771,78 грн. + 2657,66 грн.), як того вимагає ст. 141 ЦПК України. 

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
      
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Рішення  Київського районного суду від 01.12.2020 року, в частині відмови в задоволенні  позовних вимог про стягнення зіОСОБА_1  заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, скасувати.
Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» частково задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК», (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит,у розмірі 8389,02 грн. (вісім тисяц триста вісімдесят девять гривень 02 копійки).
В іншій частині рішення Київського районного суду від 01.12.2020 року залишити без змін. 
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК», (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) витрати по оплаті судового збору при зверненні до суду з позовом і за подання апеляційної скарги у загальній сумі 4428,84 грн. (чотирі тисячі чотириста двадцять вісім гривень 84 копійки).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

       О.С. Комлева 
                                                                
       Т.В. Цюра