ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року 
м. Київ

Справа №  916/875/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,
секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,
за участю представників:
позивача - не з`явилися,
відповідача-1 - не з`явилися,
відповідача-2 - Олійник І. М. (адвокат),
третьої особи-1 - Іванець І. В. (у порядку самопредставництва),
третьої особи-2 -Колесник І. Ю. (у порядку самопредставництва),
прокуратури - Семенчука М. А. (посвідчення від 09.07.2020 № 056670),
розглянув касаційні скарги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 05.11.2020 (суддя Бездоля     Ю.     С.) і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 (головуючий - Ярош А. І., судді Діброва Г. І., Принцевська Н. М.) у справі
за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту Південний)
до: 1) Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області, 
2) Товариства з обмеженою відповідальністю Компанії "ТЕХАГРО", 
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) Кабінету Міністрів України, 
2) Міністерства інфраструктури України,
за участю Прокуратури Одеської області,
про визнання незаконним і скасування рішення та визнання недійсним на майбутнє договору оренди земельної ділянки.
Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. 01.04.2020 Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту Південний) (далі - ДП "АМПУ", Підприємство, Адміністрація) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області (далі - Новобілярська селищна рада, Орендодавець, відповідач-1) і Товариства з обмеженою відповідальністю Компанії "ТЕХАГРО" (далі - ТОВ     "ТЕХАГРО", Товариство, Орендар, відповідач-2) про: 1) визнання незаконним і скасування рішення Новобілярської селищної ради від 25.01.2019 № 415-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТОВ Компанії "ТЕХАГРО" в оренду строком на 49 років для будівництва та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області" (далі - рішення від     25.01.2019 №     415-VII, оспорюване рішення); 2)     визнання недійсним на майбутнє договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер 5122755400:01:002:0286, укладеного відповідачами 17.05.2019 (далі - договір оренди від 17.05.2019, оспорюваний договір, оспорюваний правочин), з посиланням на положення статей 21, 109, 203, 215, 234, 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 58, 79, 122, 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статей 4- 6, 14, 85, 172 Водного кодексу України (далі - ВК України), статей 8, 13 Закону України "Про морські порти", постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 30.08.2007 №     1073 "Про межі акваторії морського порту Південний" у редакції постанови КМУ від 03.06.2013 № 406 (далі - постанова КМУ № 1073).
2. Позовна заява обґрунтовується тим, що: 1) земельна ділянка площею     0,8600 га, кадастровий номер 5122755400:01:002:0286 (далі - спірна земельна ділянка, об`єкт оренди), сформована Новобілярською селищною радою з порушенням чинного законодавства, позаяк ця земельна ділянка фактично знаходиться під водою, входить до Аджалицького лиману та є складовою частиною акваторії морського порту Південний відповідно до постанови КМУ від 03.06.2013 № 406; 2) передача в оренду ТОВ "ТЕХАГРО" земельної ділянки водного фонду зі складу акваторії морського порту відбулася з порушенням розробленої проектної документації "Реконструкція водних підходів, маневрових зон та операційних акваторій біля причалів з урахуванням перспективного вантажообігу морського порту "Южний" в м.     Южне Одеської області".
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.11.2020, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2021, у задоволенні позову відмовлено повністю.
4. Рішення та постанова мотивовані посиланням на положення статей 15, 16, 21, 203, 215 ЦК України, статей 3, 83, 116, 122, 123, 126, 152, 186^1 ЗК України, статей 3- 6, 14 ВК України, статей 1, 8 Закону України "Про морські порти", статті 50 Закону України "Про землеустрій", статей 9, 15, 16, 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", постанови КМУ №     1073, розпорядження КМУ від 07.10.2009 № 1356-р "Про надання Державному підприємству "Морський торговельний порт     "Южний" у постійне користування земельної ділянки" (далі - розпорядження КМУ № 1356-р), статей 13, 73, 74, 76- 79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з урахуванням яких суди дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що: 1) позивач не довів належними і допустимими доказами та матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка, яку надано в оренду відповідачу-2, входить до меж морського порту Південний, тобто сформована за рахунок земель державної власності, наданих у постійне користування порту Південний для забезпечення безпеки мореплавства та виконання інших статутних завдань у межах акваторії морського порту Південний, або ж належним чином оформлена Підприємством на праві постійного землекористування (з розробкою і затвердженням проекту землеустрою, встановленням у натурі меж земельної ділянки, наданої у користування морського порту Південний), натомість з огляду на наявність чинного, ніким не оскарженого та не скасованого рішення Новобілярської селищної ради від 03.04.2018 № 372-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж смт. Нові Біляри Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області", яким було встановлено нові межі смт Нові Біляри та затверджено відповідний проект землеустрою, ця земельна ділянка наразі відноситься до земель комунальної власності смт Нові Біляри, розпоряджатися якими з передачею їх у користування (оренду) для всіх потреб має право відповідна рада - Новобілярська селищна рада, що, як наслідок, свідчить про недоведеність позивачем свого порушеного права; 2)     Товариству надано в оренду земельну ділянку, а не водний об`єкт, що підтверджується проектом землеустрою та позитивними узгодженнями відповідних органів для його подальшого затвердження; 3)     посилання позивача, Міністерства інфраструктури України (далі - Мініфраструктури України), КМУ та прокурора на те, що спірна земельна ділянка належить до водних об`єктів загальнодержавного значення, не є обґрунтованими, оскільки чинне законодавство України, а саме ЗК України та ВК України чітко розмежовують окреме існування водних об`єктів і земельних ділянок, так само законодавчо розмежовано і повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо розпорядження земельними об`єктами (земельними ділянками) та водними об`єктами, різними є і процедури їх надання; 4) з урахуванням наявних у матеріалах справи офіційних даних Державного земельного кадастру щодо спірної земельної ділянки, у суду відсутня можливість самостійно на основі даних Публічної кадастрової карти України встановити ті факти, про які просить Адміністрація, зважаючи на недоведеність позивачем належними доказами меж земельної ділянки, наданої у постійне користування морського порту Південний, меж акваторії морського порту Південний, віднесення спірної земельної ділянки до державної власності, неправомірності віднесення останньої до комунальної власності та/або можливого накладення земельних ділянок.
Короткий зміст вимог касаційних скарг
5. Не погоджуючись з рішенням місцевого суду та постановою апеляційної інстанції, ДП "АМПУ" та заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернулися з касаційними скаргами, в яких просять зазначені судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги
6. На обґрунтування своєї правової позиції скаржники посилаються на неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме положень статей 58, 59, 79, 84,     122 ЗК України, статей 4- 6, 14, 51 ВК України, статті 13 Закону України     "Про морські порти", статей 13, 73, 76, 77, 86, 236, 238 ГПК України, наголошуючи на наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 статті 287 цього Кодексу, оскільки: 1)     суди не врахували висновків щодо застосування положень статей 12, 58,     59,     79,     84 ЗК України, статей     3- 5, 14 ВК України,     пункту "г" частини 2     статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини 2     статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та пункту 3 Правил охорони внутрішніх морських вод і територіального моря України від забруднення та засмічення, затверджених     постановою КМУ від 29.02.1996 № 269, викладених у     постанові Верховного Суду України від 29.03.2016 у справі №     814/4685/13-а та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 915/1134/16. 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
7. ТОВ     "ТЕХАГРО" у відзивах на касаційні скарги ДП "АМПУ" та заступника керівника Одеської обласної прокуратури просить залишити їх без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваних судових рішеннях.
КМУ та Мініфраструктури України у поясненнях щодо касаційної скарги ДП "АМПУ" просять її задовольнити з мотивів, наведених у ній.
Розгляд справи Верховним Судом 
8. Ухвалами Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від     05.04.2021 і від 19.04.2021 відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами ДП "АМПУ" та заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 05.11.2020 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 у справі №     916/875/20 та призначено розгляд цієї справи у судовому засіданні на 18.05.2021 о 15:15.
Ухвалами Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від     18.05.2021 та від 08.06.2021 оголошувалися перерви у судовому засіданні з розгляду касаційних скарг ДП "АМПУ" та заступника керівника Одеської обласної прокуратури у цій справі до 08.06.2021 та до 15.06.2021 відповідно.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
9. Рішенням Новобілярської селищної ради від 22.12.2017 № 291-VII "Про затвердження генерального плану смт. Нові Біляри, поєднаного з планом зонування території смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області" затверджено генеральний план смт. Нові Біляри, поєднаний з планом зонування смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області; надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо встановлення меж смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області відповідно до генерального плану смт. Нові Біляри, поєднаного з планом зонування території смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області; доручено виконавчому комітету Новобілярської селищної ради замовити в землевпорядній організації розроблення проекту землеустрою щодо встановлення меж смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області.
Рішенням Новобілярської селищної ради від 03.04.2018 №372-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж смт. Нові Біляри Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області затверджено проект землеустрою щодо встановлення меж смт. Нові Біляри Новобілярської селищної ради, розроблений Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНАГРО ГРУПП"; встановлено межі смт. Нові Біляри Новобілярської селищної ради загальною площею 1291,93 га.
Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про землі в межах території адміністративно-територіальних одиниць від 25.05.2018 № НВ-5106342312018, на підставі рішення Новобілярської селищної ради від     03.04.2018 №372-VII 25.05.2018 внесено відомості про межі адміністративно-територіальних одиниць: смт. Нові Біляри, площа земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці - 1291,93 га.
10. Рішенням Новобілярської селищної ради від 08.06.2018 № 357-VII "Про надання дозволу Товариству з обмеженою відповідальністю Компанія     "ТЕХАГРО" на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду строком на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту із земель комунальної власності, які перебувають в запасі на території смт Нові Біляри Лиманського району Одеської області" надано ТОВ     "ТЕХАГРО" дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,24 га в оренду строком на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту із земель комунальної власності, які перебувають у запасі на території смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області; надано Товариству дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,86     га в оренду строком на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту із земель комунальної власності, які перебувають в запасі на території смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області.
11. Рішенням Новобілярської селищної ради від 25.01.2019 № 415-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТОВ Компанії "ТЕХАГРО" в оренду строком на 49 років для будівництва та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТОВ "ТЕХАГРО" в оренду строком на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради; передано Товариству в оренду терміном на 49 років земельну ділянку загальною площею 1,0913 га, з яких: 0,2313 га, кадастровий номер 5122755400:01:002:0287, та 0,8600 га, кадастровий номер 5122755400:01:002:0286, для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території смт.     Нові Біляри Лиманського району Одеської області.
12. 17.05.2019 між Новобілярською селищною радою (Орендодавець) та ТОВ     "ТЕХАГРО" (Орендар) укладено договір оренди, за умовами якого Орендодавець на підставі рішення Новобілярської селищної ради від     25.01.2019 №     451-VII передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення комунальної власності, загальною площею 0,8600 га, кадастровий номер 5122755400:01:002:0286, для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області.
13. Згідно з розділом 2 договору оренди від 17.05.2019 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,8600 га із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення комунальної власності для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області. Кадастровий номер земельної ділянки - 5122755400:01:002:0286. Категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Код використання згідно класифікації видів цільового призначення земель (КВПЦЗ): 12.02. - для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту. На земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, що належать Орендарю на праві власності. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1514288 грн відповідно до витягу від 11.05.2019 № 936/0/200-19 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель району, виданого Відділом у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, та підлягає щорічній індексації. Земельна ділянка не має недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню за цільовим призначенням. Інші особливості об`єкта оренди, які можуть вплинути на орендні відносини, відсутні.
14. Розділом 3 договору оренди від 17.05.2019 передбачено, що договір укладено строком на 49 років. Право оренди земельної ділянки виникає в Орендаря з моменту державної реєстрації права оренди відповідно до закону. Після закінчення строку дії договору Орендар за умови виконання обов`язків відповідно до умов цього договору та вимог законодавства України має переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). У цьому разі Орендар зобов`язаний письмово (листом-повідомленням з проектом додаткової угоди) повідомити Орендодавця про намір продовжити його дію не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору. При поновленні договору його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших умов договору переважне право Орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк припиняється.
15. У пунктах 4.1, 6.1, 14.1, 14.2 договору оренди від 17.05.2019 його сторони погодили, що орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі на рахунок Новобілярської селищної ради в ГУ ДКСУ в Одеській області в розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної у пункті 2.4 договору, що становить 75714,40 грн за 1 (один) календарний рік. Після припинення дії договору Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, в якому він одержав її в оренду. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Земельна ділянка вважається переданою Орендодавцем Орендареві з моменту підписання акта приймання-передачі земельної ділянки. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
16. З наявного в матеріалах справи акта приймання-передачі земельної ділянки вбачається, що Орендодавець надав, а Орендар прийняв в оренду строком на 49     років земельну ділянку загальною площею 0,8600 га, кадастровий номер     5122755400:01:002:0286, для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, кадастровий номер 5122755400:01:002:0286, форма власності - комунальна, категорія землі - землі промисловості.
Позиція Верховного Суду
17. Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в касаційних скаргах доводи, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційні скарги необхідно задовольнити частково з таких підстав.
18. В основу оскаржуваних рішення та постанови покладено висновок місцевого та апеляційного господарських судів про недоведеність порушення прав позивача оспорюваними рішенням і договором з огляду на те, що матеріали справи не містять та позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка, яку передано в оренду Товариству, входить до меж морського порту Південний, тобто сформована за рахунок земель державної власності, наданих у постійне користування порту Південний для забезпечення безпеки мореплавства та виконання інших статутних завдань у межах акваторії морського порту Південний, або ж належним чином оформлена Підприємством на праві постійного землекористування (з розробкою і затвердженням проекту землеустрою, встановленням у натурі меж земельної ділянки, наданої у користування морського порту Південний), натомість з огляду на наявність чинного та не скасованого рішення Новобілярської селищної ради від 03.04.2018 №     372-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж смт.     Нові Біляри Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області", яким було встановлено нові межі смт Нові Біляри та затверджено відповідний проект землеустрою, спірна земельна ділянка наразі відноситься до земель комунальної власності смт. Нові Біляри, розпоряджатися якими шляхом передачі у користування (оренду) для всіх потреб має право відповідний орган місцевого самоврядування - Новобілярська селищна рада. 
19. Колегія суддів не погоджується з передчасним висновком судів попередніх інстанцій про недоведеність позовних вимог та водночас вважає обґрунтованими твердження скаржників про неврахування апеляційним судом під час ухвалення оскаржуваної постанови висновків щодо застосування положень статей 12, 58,     59,     79,     84 ЗК України, статей     3- 5, 14 ВК України     та пункту 3 Правил охорони внутрішніх морських вод і територіального моря України від забруднення та засмічення, затверджених     постановою КМУ від 29.02.1996 №     269, викладених у     постанові Верховного Суду України від 29.03.2016 у справі №     814/4685/13-а та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від     17.05.2018 у справі № 915/1134/16, з огляду на таке.
20. За змістом частини 1 статті 58 ЗК України, статті 4 ВК України до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами.
21. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 ВК України до водних об`єктів загальнодержавного значення належать внутрішні морські води, територіальне море та акваторії морських портів.
22. Згідно з частинами 1 і 4 статті 59 ЗК України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.
23. Частинами 1, 2 статті 79 ЗК України передбачено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. 
Наведеним спростовується висновок апеляційного суду про те, що Товариству  надано в оренду лише земельну ділянку, а не водний об`єкт, що підтверджується проектом землеустрою та позитивними узгодженнями відповідних органів для його подальшого затвердження.
24. Відповідно до пунктів 2, 14^1 частини 1 статті 14 ВК України до відання КМУ у галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів належить: розпорядження внутрішніми морськими водами, територіальним морем, а також акваторією морських портів; відведення акваторій морських портів.
25. За змістом пунктів 2, 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про морські порти України" акваторія морського порту (портова акваторія) - визначена межами частина водного об`єкта (об`єктів), крім суднового ходу, призначена для безпечного підходу, маневрування, стоянки і відходу суден; морський порт - визначені межами територія та акваторія, обладнані для обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та експедиційних робіт, а також інших пов`язаних з цим видів господарської діяльності.
26. Відповідно до частин 1- 3 статті 8 Закону України "Про морські порти України" межами морського порту є межі його території та акваторії. Межі території морського порту визначаються і змінюються КМУ, виходячи з положень ЗК України. Межі акваторій морських портів визначаються і змінюються КМУ без порушення меж акваторій суміжних морських рибних портів та річкових портів. Відведення акваторії морського порту (надання в користування) адміністрації морських портів України здійснюється на підставі рішення КМУ відповідно до закону.
27. Згідно з частинами 1, 8 статті 122 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення та укладення оспорюваного договору) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. КМУ передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
28. За змістом пункту 3 Правил охорони внутрішніх морських вод і територіального моря України від забруднення та засмічення, затверджених постановою КМУ від 29.02.1996 №     269 (у редакції постанови КМУ від 29.03.2002 №     431) внутрішні морські води України - це, зокрема, води заток, бухт, губ і лиманів, морів та проток, що історично належать Україні; територіальне море України - прибережні морські води завширшки 12 морських миль, що відлічуються від лінії найбільшого відпливу як на материку, так і на островах, що належать Україні, або від прямих вихідних ліній, які з`єднують відповідні точки.
29. Застосовуючи наведені норми земельного і водного законодавства України у їх сукупності, Верховний Суд України у постанові від 29.03.2016 у справі №     814/4685/13-а та Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 17.05.2018 у справі № 915/1134/16 зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, дійшли висновку про те, що управління та контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів, у тому числі розпорядження водними об`єктами загальнодержавного значення, належить до відання КМУ.
30. Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
31. Відповідно до підпункту "в" пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.
32. Постановою КМУ від 30.08.2007 № 1073 "Про межі акваторії морського порту Южний" визначено межі акваторії морського порту Южний (нині - порт Південний), зазначено, що акваторія порту Південний (у системі координат WGS-84) включає, зокрема акваторію Аджалицького лиману (до урізу води).
33. Розпорядженням КМУ № 1356-р відповідно до статей 13, 69, 92 ЗК України, статті 14 ВК України, статей 73-75 Кодексу торговельного мореплавства України надано Державному підприємству "Морський торговельний порт "Южний" у постійне користування земельну ділянку, розташовану в межах наданої йому акваторії Аджалицького лиману.
Пунктом 2 вказаного розпорядження доручено Одеській облдержадміністрації та Держкомзему забезпечити виконання пункту 1 цього розпорядження.
34. Згідно з висновком Державного агентства водних ресурсів України від 14.09.2018 № 5547/9/11 та висновком Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 15.11.2018 № 12458/82-18, які (висновки) є складовими частинами проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в дійсності спірна земельна ділянка є акваторією Аджалицького лиману, який належить до водних об`єктів загальнодержавного значення, тобто відноситься до категорії земель водного фонду, а не до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, як про це вказано у оспорюваному договорі.
35. Таким чином, судами попередніх інстанцій достеменно встановлено і сторонами у справі не заперечується той факт, що спірна земельна ділянка, стосовно якої приймалися оспорювані рішення та укладався оспорюваний договір оренди, з одного боку, є комунальною власністю територіальної громади смт Нові Біляри, а з іншого боку, відноситься до земель водного фонду - Аджалицького лиману як складової частини внутрішніх морських вод.
36. Суди, зокрема, зазначили, що межі акваторії Аджалицкого лиману (яка є частиною акваторії порту "Південний") збігаються із межами земельної ділянки, наданої у постійне користування порту Південний, натомість на даний час межі земельної ділянки, яка надана у постійне користування ДП "Морський торгівельний порт "Южний", відповідно до вимог ЗК України та Закону України "Про землеустрій" не встановлено. 
37. На порушення положень статей 86, 236, 269, 282 ГПК України місцевий та апеляційний господарські суди належним чином не перевірили і не спростували доводів скаржників про те, що спірна земельна ділянка знаходиться у межах водного об`єкта загальнодержавного значення - Аджалицького лиману, розпорядження яким віднесено до виключної компетенції КМУ, а тому надання її в оренду Новобілярівською селищною радою суперечить приписам ЗК України та ВК     України.
38. Судами також помилково залишено поза увагою, що відповідно до постанови КМУ від 03.06.2013 № 406 "Деякі питання акваторій морських портів" надано ДП     "АМПУ" у користування акваторії морських портів, межі яких визначені КМУ, за умови недопущення передачі їх або їх частин іншим суб`єктам господарювання.
39. Колегія суддів зауважує, що сам по собі факт неоформлення позивачем речових прав на землю, що не в останню чергу може бути зумовлено незабезпеченням виконання Одеською облдержадміністрацією та Держкомземом України приписів розпорядження КМУ № 1356-р про надання Державному підприємству "Морський торговельний порт "Южний" у постійне користування земельної ділянки, розташованої в межах наданої йому акваторії Аджалицького лиману, не може слугувати підставою порушення інтересів держави у частині розпорядження землями під водними об`єктами загальнодержавного значення, яким є акваторія Аджалицького лиману, оскільки за змістом статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
40. Таким чином, державна реєстрація це не підстава набуття права власності чи права постійного користування земельною ділянкою, а засвідчення державою вже набутого особою речового права, тому не можна ототожнювати факт набуття права власності або постійного землекористування з фактом його державної реєстрації. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності чи права постійного користування земельною ділянкою, оскільки такої підстави закон не передбачає (схожий за змістом висновок викладено у пункті 23 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №     910/13356/17).
41. Наведене не виключає наявності достатніх підстав вважати, що місцевий та апеляційний господарські суди дійшли передчасного висновку про те, що Новобілярська селищна рада, передаючи в оренду Товариству земельну ділянку водного фонду, діяла у межах наданих їй повноважень.
42. Отже, зазначена скаржниками підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, отримала підтвердження під час касаційного провадження, оскільки апеляційний суд не врахував висновків щодо застосування положень статей 12, 58,     59,     79,     84 ЗК України, статей     3- 5, 14 ВК України     та пункту 3 Правил охорони внутрішніх морських вод і територіального моря України від забруднення та засмічення, затверджених     постановою КМУ від     29.02.1996 №     269, викладених у     постанові Верховного Суду України від     29.03.2016 у справі №     814/4685/13-а та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №     915/1134/16, тому висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позову є передчасним і таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства та дослідженні усіх обставин і зібраних у справі доказів та доводів учасників справи.
43. Згідно з частиною 4 статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
44. Зважаючи на те, що неправильне застосування норм матеріального права (статей 12, 58,     59,     79,     84, 122 ЗК України, статей     3- 5, 14 ВК України     та пункту 3 Правил охорони внутрішніх морських вод і територіального моря України від забруднення та засмічення, затверджених постановою КМУ від 29.02.1996 №     269) і порушення норм процесуального права (статей 86, 236, 269, 282 ГПК України) допустили суди першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення касаційних скарг шляхом скасування оскаржуваних рішення та постанови і передачі справи на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.
45. Разом з тим, ураховуючи предмет позову в цій справі, колегія суддів зазначає, що у пунктах 47- 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 сформульовано такий правовий висновок:
"Обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимоги про визнання рішення Уманської міської ради незаконним та його скасування не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки, відшкодування шкоди.
Серед способів захисту речових прав ЦК України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття     387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття     391), визнання права власності (стаття 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (статті 1166, 1167, 1173).
Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018     року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі №     911/3681/17 (пункти 38, 39), від 1 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 (пункт 46) та № 911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 19     листопада 2019 року у справі № 911/3680/17.
Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження №     12-204гс19).
У справі, що переглядається, задоволення позовних вимог Родниківської сільської ради про визнання незаконним та скасування спірного рішення Уманської міської ради про передачу в оренду земельної ділянки третій особі, яке вже було реалізоване і вичерпало свою дію, не призведе до поновлення прав позивача, відновлення володіння, користування або розпорядження ним зазначеним майном, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права позивача, яке потребуватиме додаткових засобів захисту.
Виходячи з обставин цієї справи належним способом захисту позивача буде звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, якщо позивач був позбавлений права володіння земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, якщо позивачу чиняться перешкоди в реалізації цих прав".
46. Оскільки постанову Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №     925/642/19 офіційно оприлюднено 12.03.2021, тобто вже після подання заступником керівника Одеської обласної прокуратури касаційної скарги у цій справі (10.03.2021), суд касаційної інстанції вбачає правові підстави для застосування положень частини 4 статті 300 ГПК України шляхом виходу за межі доводів зазначеної касаційної скарги з метою врахування правового висновку Верховного Суду щодо неефективності такого способу захисту прав власника, як визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, яке вже реалізоване і вичерпало свою дію виконанням (схожий за змістом висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.04.2021 у справі №     922/1030/20).
47. У свою чергу, зважаючи на заявлену позовну вимогу про визнання недійсним на майбутнє договору оренди від 17.05.2019, колегія суддів вважає за необхідне на підставі статті 316 ГПК України звернути увагу суду першої інстанції при новому розгляді справи на викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17 правовий висновок про те, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. І відповідно до статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Чинне законодавство не передбачає визнання недійсним правочину на майбутнє.   
48. З огляду на наведені раніше висновки Верховний Суд відхиляє доводи Товариства, викладені у відзивах на касаційні скарги ДП "АМПУ" та заступника керівника Одеської обласної прокуратури.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг 
49. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
50. За наведених обставин висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позову не відповідає вимогам статей 86, 236, 269 ГПК України.
51. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
52. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли передчасного висновку про необґрунтованість позовних вимог.
53. Отже, наведена скаржниками підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, отримала підтвердження під час касаційного провадження, що у розумінні пункту 1 частини 3 статті 310 цього Кодексу в сукупності з відсутністю всебічного, повного та об`єктивного дослідження судами зібраних у справі доказів є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
54. Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду слід врахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та залежно від встановленого ухвалити обґрунтоване і законне судове рішення.
Розподіл судових витрат
55. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат не здійснюється.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Одеської області від 05.11.2020 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 у справі №     916/875/20 скасувати. 
Справу №     916/875/20 передати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                             Ю. Я. Чумак

Судді                                                                                        Т. Б. Дроботова

                                                                   
                                                                                                 Н. О. Багай