Дата документу 28.04.2021 Справа № 314/4779/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 314/4779/20 Головуючий у 1 інстанції: Кіяшко В.О.
Провадження № 22-ц/807/1454/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                                                         
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2021 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянова Г.С.
при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 у особі представника – ОСОБА_2 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2021 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
В обґрунтування заяви вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Фактично з 1997 року між ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_3 склалися родинні відносини як онуки та діда, хоча ОСОБА_3 не був її рідним дідом, а такі родинні стосунки виникли у зв`язку з укладенням шлюбу 06.06.1997р. між ОСОБА_3 та її рідною бабусею - ОСОБА_4 . Тобто після укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , між членами родини останньої, до яких в тому числі належала вона - ОСОБА_1 та її батько - ОСОБА_5 , виникли родинні відносини, та всі вони стали проживати однією сім`єю.

Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 родинні відносини між заявницею ОСОБА_1 та ОСОБА_3 значно посилились внаслідок збільшення участі ОСОБА_1 у житті свого діда. Така участь полягала у безперервній турботі за ОСОБА_3 щодо організації побуту та забезпечення життя останнього. ОСОБА_1 як за власні кошти, так і за кошти ОСОБА_3 придбавала продукти харчування для останнього і себе особисто, готувала їжу, прала речі, прибирала житло, вела спільне домашнє господарство, придбавала ліки (за життя ОСОБА_3 був інвалідом 3-ї групи), тощо. Після смерті ОСОБА_3 вона здійснила його поховання. Посилаючись на вказані обставини, заявниця просила встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 у особі представника – ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити спра-
ву для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що встановлення юридичного факту необхідне ОСОБА_1 для набуття права спадкування за законом як спадкоємцем четвертої черги. Тому встановлення проживання однією родиною із померлим для заявниці матиме наслідком віднесення її до четвертої черги спадкування за законом та ні- яким чином не зможе вплинути на права інших спадкоємців, до числа яких належить лише брат померлого. Таким чином, ОСОБА_1 зможе реалізувати своє право на спадкування лише в тому випадку, якщо спадкоємці попередніх черг відмовляться від прийняття спадщини або будуть усуненні від спадкування. Судом помилково встановлено факт наявності спору про право, оскільки брат померлого – ОСОБА_6 відмовився від прийняття спадщини після смерті свого брата ОСОБА_3 на користь саме ОСОБА_1 .

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її адвоката Першина І.М., які просили скаргу задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлення юридичного факту заявниці необхідне для вирішення питання про прийняття спадщини, а тому існує спір про право. Також суд встановив, що з часу відкриття спадщини не минуло шість місяців, тобто встановленого законом строку для прийняття спадщини.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону і наданим матеріалам справи.

Згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 і п. 3 постанови № 5 від 31 березня 1995 року з послідуючими змінами "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", звернуто увагу судів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Так, за приписами п. 1 ч. 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

З аналізу зазначених норм вбачається, що в судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Так, судом з`ясовано, що встановлення юридичного факту заявнику необхідно для оформлення спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Родинні відносини між заявником та спадкодавцем відсутні, оскільки документально не підтверджені.

Метою звернення заявника із заявою про встановлення факту її спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 заявник зазначає необхідність набуття права спадкування за законом як спадкоємцем четвертої черги.

З Витягу зі Спадкового реєстру вбачається, що ОСОБА_3 склав заповіт 26.12.2017р. на користь ОСОБА_7 і ОСОБА_1 , але скасував його 08.12.2019р. ( а.с. 38-40).
З витребуваної спадкової справи № 3666/2020, заведеної 11.11.2020р. після смерті ОСОБА_3 , суд встановив, що мається спадкоємець за законом другої черги – його брат ОСОБА_6 , який 15.12.2020р. подав заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1 ( а.с. 41-зворот, 42).
Апелянт та її адвокат наголошують на тому, що спору про право не мається, оскільки заявник ОСОБА_1 у випадку встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем буде лише спадкоємцем четвертої черги, а відтак встановлення факту родинних відносин не порушить права ОСОБА_6 , який є спадкоємцем другої черги.

Але з цього приводу колегія вказує, що суд правильно визнав, що на час подання заявницею заяви про встановлення факту не сплинув шестимісячний строк, встановлений для прийняття або відмови від прийняття спадщини.

Так, статтею 1269 ЦК України передбачено, що особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, протягом строку, встановленого для її прийняття, може відкликати свою заяву. У такий же спосіб відповідно до приписів статті 1273 ЦК України особа, яка подала заяву про відмову від спадщини, може відкликати її протягом шестимісячного строку. 
Подаючи заяву до суду 17.11.2020р., тобто лише через місяць після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не враховано вимог вказаних норм, тобто того, що за шестимісячний строк могли подати заяви інші спадкоємці, про яких не було відомо заявнику, або наявний спадкоємець ОСОБА_6 міг відкликати свою заяву про відмову від спадщини. 

Відтак, наявність хоча б одно спадкоємця, навіть якщо ним подано заяву про відмову від спадщини, протягом шестимісячного строку з дня її відкриття автоматично породжує потенційний спір про право, доки шестимісячний строк не сплине. Та тільки після його спливу, якщо спадкоємець не відкликав заяву про відмову від спадщини та не з`явились нові спадкоємці, які її прийняли, у осіб, які вважають себе спадкоємцями, але не мають документів про родинні відносини із спадкодавцем, з`являється право на встановлення юридичного факту щодо родинних відносин у окремому провадженні. 
Зважаючи на ці обставини, колегія вважає вірними висновки суду про необхідність залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи не доводять їх неправильності, або невідповідності нормам законів, якими унормовано спадкове право, та вимогам ЦПК, якими врегульовано розділ «Окреме провадження». 

Тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.

Згідно з вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Отже, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування з мотивів, викладених в апеляції скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 у особі представника – ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 29 квітня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.