УХВАЛА
 
30 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 1-6/2003
провадження № 13-64зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,  
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,
розглянула заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_15 у провадженні за заявою засудженого ОСОБА_22 про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 14 квітня 2003 року за виключними обставинами і
установила:
Вироком Апеляційного суду Сумської області від 14 квітня 2003 року, залишеним в частині призначеного покарання без зміни ухвалою Верховного Суду України від 02 вересня 2003 року, ОСОБА_22 засуджено до довічного позбавлення волі за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 262, пунктами  1, 9 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК).

 
01 квітня 2021 року Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) ухвалив остаточне рішення у справі «Фарзієв та інші проти України», яким констатував порушення щодо ОСОБА_22 (заява 44620/17) ст. 3 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) стосовно покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення.
У зв`язку з встановленими порушеннями прав заявника ЄСПЛ було постановлено, що визнання порушень становить достатню справедливу сатисфакцію.
29 квітня 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_22 від 20 квітня 2021 року, у якій він просить переглянути вирок апеляційного суду щодо нього за виключними обставинами у зв`язку з ухваленням ЄСПЛ рішення щодо нього, скасувати вказаний вирок і направити кримінальну справу на новий розгляд до суду першої інстанції в частині призначеного покарання.
Суддя Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_15 30 квітня 2021 року заявив самовідвід від участі у розгляді заяви ОСОБА_22 , мотивувавши тим, що під його головуванням було постановлено оскаржений вирок, у якому він вже висловив свою правову позицію у справі, з питання призначеного  заявнику покарання.  
З огляду на положення ч. 4  ст. 55 Кримінально-процесуального кодексу 1960 року (далі – КПК 1960 року) суддя, який брав участь у розгляді справи не  може  брати участь у її перегляді  Верховним Судом.
Розглянувши заяву судді ОСОБА_15 про самовідвід, з метою недопущення повторної участі судді у розгляді справи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що заява про самовідвід відповідно до вимог статей 55, 57 КПК 1960 року підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 55, 57 КПК 1960 року, Велика Палата Верховного Суду
 
постановила:
Заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_15 задовольнити.
Відвести суддю ОСОБА_15 від участі у розгляді заяви засудженого ОСОБА_22 про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 14 квітня 2003 року щодо нього за виключними обставинами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                     ОСОБА_1 
Судді:                    
ОСОБА_2                                          ОСОБА_12                                                             
ОСОБА_3                                             ОСОБА_13 
ОСОБА_4                                         ОСОБА_14 
ОСОБА_5                                                 ОСОБА_15 
ОСОБА_6                                              ОСОБА_16 
ОСОБА_7                                     ОСОБА_17 
ОСОБА_8                                           ОСОБА_18 
ОСОБА_9                                       ОСОБА_19                
ОСОБА_10                                       ОСОБА_20 
      ОСОБА_11                                               ОСОБА_21