Номер провадження: 22-ц/813/9832/20 
Номер справи місцевого суду: 521/8262/20
Головуючий у першій інстанції Лічман Л. Г.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Служби у справах дітей Одеської міської ради та представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до Служби у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_1 (за участю третьої особи - Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради) про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Лічман Л.Г. 22 жовтня 2020 року у м. Одеса, -
встановила:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Служби у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_1 (за участю третьої особи - Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради) про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію (т. 1 а.с. 4-14).
В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилався на те, що між позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 існує спір у справі № 752/21544/18 щодо визначення місця проживання дитини. В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала справа № 523/12752/19 за позовом ОСОБА_1 про позбавлення позивача батьківських прав, яка на теперішній час направлена за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду. Позивачу стало відомо, що Службою у справах дітей Одеської міської ради складено Проект висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , який отримано Суворовською районною адміністрацією м. Одеси 27 березня 2020 року, що є підтвердженням факту розповсюдження інформації.
Посилання на рішення суду про розлучення не містить фактів, які зазначені у Проекті висновку щодо того, що ОСОБА_2 влаштовував сварки та щодо нього складено протоколи про домашнє насильство. Ці факти є обґрунтуванням заяви про розлучення ОСОБА_1 . Також твердження про припинення відносин між батьками ОСОБА_3 у листопаді 2017 року та окреме проживання мають встановлюватися у справі про поділ майна. Твердження про агресивну поведінку ОСОБА_2 , вчинення ним скандалів, те що він не працював, не купував одягу, не сплачував за відпочинок, брав гроші ОСОБА_1 тощо не відповідають дійсності, оскільки не містять посилання на джерело інформації. Посилання Служби у справах дітей Одеської міської ради на те, що ОСОБА_2 приходив за місцем проживання ОСОБА_4 , стукав у двері, кричав, лаявся, стежив за ОСОБА_1 , підтвердження фактів насильства постановами судів, тривання досудового розслідування, те, що ОСОБА_3 злякалася та сховалася у шафі тощо є перекрученими та неправдивими. Жодного рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення фактів насильства немає. Твердження щодо конфліктної поведінки ОСОБА_2 , що призвела до погіршення стану дитини, завдання фізичної шкоди, дій принижуючого та сексуального характеру, спричинення дитині стресу та душевного болю, розладу нервової системи не мають посилання на джерело інформації, що фактично робить преюдицію встановлення факту. Щодо неотримання грошових переказів на картку Приватбанку, то позивачу невідомо про наявність картки цього банку у названого відповідача, кошти направлялись на картки інших банків, відомості про втрату картки відсутні, неможливість отримання цих коштів це є відповідальністю цієї особи. Твердження, що перекази за 2019 року через Укрпошту, ОСОБА_1 отримані не були не містять посилання на джерело інформації та фактично робить преюдицію встановлення факту. Посилання на те, що дівчинка боїться батька, негативні емоції щодо психоемоційного стану тощо не містять посилання на джерело інформації. Також Служба у справах дітей Одеської міської ради, посилаючись на ОСОБА_1 , вказує щодо фізичного та психологічного насильства з боку ОСОБА_2 , переслідування та загрози виникнення нових випадків домашнього насильства, здійснення неадекватних дій відносно дитини, що призводять до ушкодження здоров`я, про те, що батько здійснив спробу викрадення дитини, спричинення ним стресу та душевного болю, батько не бере участі у вихованні та турботі про дитину, ОСОБА_1 ніколи не перешкоджала отриманню виплат, ОСОБА_2 пише скарги, у яких містяться завідомо неправдиві відомості, які не відповідають дійсності. ОСОБА_2 вказує, що ця інформація є неправдива та створює негативне сприйняття довколишнім оточуванням ОСОБА_2 . При цьому, позивач просив відкликати зазначений документ як такий, що містить недостовірну інформацію.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2020 року позов  ОСОБА_2 було задоволено частково. Визнано інформацію, яка міститься в «Проекті висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 27 березня 2020 року № 08/3354, складеному Службою у справах дітей Одеської міської ради, недостовірною та такою, що порушує немайнові права ОСОБА_2 на повагу до його гідності та честі, а саме: 
- «Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року встановлено, що ОСОБА_2 постійно влаштовував сварки, викликав поліцію, фактично знущався над ОСОБА_1 та дитиною, а також, що проти ОСОБА_2 було складено протокол за домашнє насильство»; 
- «Підставою для розірвання шлюбу послужила агресивна поведінка  ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 та доньки, вчинення скандалів у присутності доньки, ведення егоїстичного, утриманського образу життя за рахунок доходу ОСОБА_1 »; 
- «Факт насильства підтверджено відповіддю Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві, Постановами Солом`янського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року та Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року, що ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 173-2 КУпАП»; 
- «Досудове розслідування за вказаними кримінальними провадженнями стосовно ОСОБА_2 триває і по сьогоднішній день».
Зобов`язано Службу у справах дітей Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Косовська, 2, корп. Д, ЄДРПОУ 25427107) спростувати зазначену недостовірну інформацію, яка викладена у «Проекті висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » шляхом його відкликання протягом десяти днів після набрання судовим рішенням законної сили.
В іншій частині позову відмовлено (т. 3 а.с. 38-49.)
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, стягнути з ОСОБА_2 судові витрати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 3 а.с. 70-73).
В апеляційній скарзі Служба у справах дітей Одеської міської ради просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 3 а.с. 80-87).
Апеляційній скарги представника ОСОБА_1 та Служби у справах дітей Одеської міської ради мотивовані тим, що Служба у справах дітей діяла на підставі та в межах наданих їй повноважень. Проект висновку не поширено, а підготовлено спеціальним органом місцевого самоврядування та передано для розгляду уповноваженим колегіальним органом місцевого самоврядування. Вказаний Проект є конфіденційним документом з обмеженим доступом та є ненормативним актом індивідуальної дії рекомендаційного (диспозитивного) характеру, який вичерпав свою дію з моменту його отримання комісією з питань захисту прав дітей. Спосіб захисту, обраний позивачем, передбачає перекладення дискреційних повноважень спеціального органу з питань захисту прав дітей на суд.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційних скаргах доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Служби у справах дітей Одеської міської ради та представника ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 
Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Таким чином, застосування такого способу захисту як визнання недостовірною інформації є можливими у випадку порушення особистого немайнового права особи у відносинах, що за своєю правовою природою є цивільними.
Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, 12 березня 2020 р. представником ОСОБА_1 , адвокатом Голосовим Ю.В., до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради подано заяву про підготовку висновку про позбавлення батьківських прав, у якій він просив підготувати для подання до Києво-Святошинського районного суду Київської області висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 64-70)
16 березня 2020 р. Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради направила Службі у справах дітей Одеської міської ради заяву ОСОБА_1 щодо підготовки висновку про позбавлення батьківських прав та копії документів, необхідних для надання відповідного проекту висновку і прийняття відповідних заходів. При цьому, Суворовська районна адміністрація керувалася Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866 та на виконання розпорядження міського голови від 19 червня 2017 р. № 568 «Про удосконалення взаємодії виконавчих органів Одеської міської ради з питань опіки та піклування та захисту прав дітей». (т. 2 а.с. 132)
27 березня 2020 р. Службою у справах дітей Одеської міської ради складено Проект висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підписаний начальником служби Нікандровою Ю.Ю. Цей Проект направлено голові Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради за вих. № 08/3354. У прохальній частині Проекту висновку вказано розглянути зазначене питання на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради та надати висновок до Києво-Святошинського районного суду про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 25-31, 60-66, 104-110)
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2020 р. у справі № 523/12752/19 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав залишено без розгляду.
Як підставу своїх вимог, позивач ОСОБА_2 зазначає те, що інформація, викладена у Проекті висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , є недостовірною, та має на меті довести до відома необмеженої кількості осіб викривлену інформацію. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Колегією суддів встановлено, що оскаржуваний Проект висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , був виготовлений у межах цивільної справи № 523/12752/19 за позовом ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, яка перебувала у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Правовий статус органів опіки та піклування, їх завдання та функції визначено, зокрема, главою 6 Цивільного кодексу України, главою 19 Сімейного кодексу України, Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року за № 866.
За приписами п. 3 Порядку № 866 органами опіки та піклування є (…) виконавчі органи міських рад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.
Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо (…) позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Отже, Проект висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , підготовлений Службою у справах дітей Одеської міської ради, є рекомендаційним документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини, оскільки такі протокол та висновок не порушують прав та обов`язків батьків. У даному випадку, правові наслідки для батька можуть виникнути виключно у результаті прийняття рішення судом, в процесі якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, у тому числі і оспорюваних протоколу і висновку органу опіки та піклування, які не мають наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав.
Матеріали справи свідчать про те, що Проект висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 є документом, який подається для прийняття відповідного рішення, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами та не може бути самостійним предметом оскарження. Проект висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 безпосередньо не породжує певних правових наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин (позивача), і не має обов`язкового характеру, тому відсутні підстави вважати, що вказаним Проектом висновку порушені немайнові права позивача (а саме, честь, гідність та ділова репутація) та відповідні інтереси, і саме під час вирішення цивільної справи про позбавлення батьківських прав суд, у провадженні якого перебувала така справ, повинен був перевірити як обґрунтованість висновку органу опіки та піклування, так і обставини, зазначені у ньому.
З огляду на викладене та враховуючи, що Проект висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 був складений Службою у справах дітей Одеської міської ради у межах наданих законом повноважень (зокрема, інформація, викладена у Проекті висновку, опрацьовується спеціально уповноваженим колегіальним органом з питань захисту прав дітей на засадах об`єктивності, відкритості і диспозитивності), Проект направлений на реалізацію саме положень СК України для вирішення питання судом щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , а тому колегія суддів доходить до висновку, що інформація, викладена у Проекті висновку, не створює будь-яких уявлень щодо такої інформації у широкого кола осіб, про що необґрунтовано зазначено судом першої інстанції. Надання Проекту Служби у справах дітей для розгляду комісією з питань захисту прав дітей в порядку та на підставі надання проекту висновку Служби у справах дітей для розгляду комісією з питань захисту прав дітей в порядку та на підставі визначеної законом процедури, не відповідає терміну - поширення у розумінні роз`яснень викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України N 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та часті фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».
Крім того, колегія суддів враховує, що Відповідно до абзацу першого пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження.
Рішенням Суворовської районної державної адміністрації Одеської міської ради яким було б затверджено Проект висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , позивач мав оскаржити у встановленому законом порядку.
Велика палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 523/4139/17 (провадження № 14-328цс19) зазначила, що статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами визначено спроби захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 травня 2018 року у справі № 367/2271/15-ц (провадження № 14-146цс18) зробила висновок, що суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, та у разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.
За вказаних обставин, колегія суддів доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2020 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .
Також, на підставі положень ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_3 підлягають стягненню: на користь Служби у справах дітей Одеської міської ради судові витрати у справі за подання апеляційної скарги у сумі 3 784, 50 грн., на користь ОСОБА_1 удові витрати у справі за подання апеляційної скарги у сумі 3 783, 60 грн.
Керуючись ст. ст. 367,368,374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу Служби у справах дітей Одеської міської ради - задовольнити.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2020 року - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Служби у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_1 (за участю третьої особи - Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради) про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Служби у справах дітей Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Косовська, 2, корп. Д, ЄДРПОУ 25427107) судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 3 784, 50 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - відсутній) судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 3 783, 60 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 2021 року.

      Головуючий                                                              С.О. Погорєлова 
      
Судді                                                                 О.В. Князюк

        О.М. Таварткіладзе