СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2021 р.                                                           Справа № 905/132/21  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В., суддя Тарасова І.В.,
за участю секретаря судового засідання Семенова О.Є.,
за участю представників сторін:
від позивача: Поддашкіна О.Ю., ордер серія ХВ №000080 від 01.03.2021;  Моїсеєнко К.О., ордер серія ХВ №000084 від 20.05.2021;
від відповідача-1: не з`явились;
від відповідача-2: не з`явились;
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м. Донецьк (вх. 797 Д/2),
на ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.03.2021 (повний текст складено 09.03.2021) у справі № 905/132/21 (суддя Бокова Ю.В.), 
за позовом ОСОБА_1 , м. Донецьк,
до відповідача-1 Фізичної особи-підприємця Ковтун Олени Михайлівни,                     м. Святогірськ, м. Слов`янськ, Донецької області,
до відповідача-2 Акціонерного товариства "ПроКредит Банк", м. Київ, 
про визнання недійсним договору відступлення права вимоги б/н від 29.10.2018 за рамковою угодою №FW401.504 від 29.10.2012,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 01.03.2021 у справі №905/132/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця Ковтун Олени Михайлівни та Акціонерного "ПроКредит Банк" про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги б/н від 29.10.2018 за Рамковою угодою №FW401.504 від 29.10.2012 залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.
Не погодившись із вищевказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.03.2021 у справі №905/132/21 та направити справу до господарського суду першої інстанції для подальшого розгляду. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на те, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, прийнятою внаслідок неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм процесуального права, а також є такою, що обмежила право позивача на доступ до правосуддя. На думку скаржника, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що у даній справі №905/132/21 та у справі №905/1653/20 однакові підстави позову. Зокрема у позові, що є предметом розгляду даної справи визначено самостійні підстави недійсності оскаржуваного правочину, які не є предметом вирішення іншої справи, а саме: невідповідність Договору відступлення права вимоги б/н від 29.10.2018 вимогам статті 203 Цивільного кодексу України з підстав укладення оскаржуваного правочину з боку Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" поза межами статутної діяльності, а з боку Фізичної особи-підприємця Ковтун О.М. поза межами цивільної правоздатності, без спеціального дозволу на здійснення фінансових операцій та недійсність правочину з підстав його невідповідності приписам статтей 3, 42 Господарського кодексу України, як такого, що укладений підприємцем всупереч меті діяльності, без мети досягнення економічних і соціальних результатів та без одержання прибутку. 

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2021 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розстрочення сплати судового збору до закінчення розгляду апеляційної скарги по суті та ухвалення рішення у справі, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.03.2021 у справі №905/132/21 залишено без руху та встановлено апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.
07.04.2021 на адресу апеляційного суду від апелянта надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого додано докази сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2021, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Бородіної Л.І. для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.03.2021 у справі №905/132/21, встановлено учасникам справи строк до 26.04.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання учасникам провадження та призначено справу до розгляду на 12.05.2021 о 11:30 год.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 задоволено заяву ФОП Ковтун О.М. про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції та ухвалено провести судове засідання у справі №905/132/21, призначене на 12.05.2021 о 11:30 год. в режимі відеоконференції поза межами суду за допомогою програми Easycon.
26.04.2021 на адресу апеляційного суду від ФОП Ковтун О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказаний відповідач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін. За доводами відповідача, оскільки зустрічний позов у справі №905/1653/20 містить аналогічний склад сторін, тотожний предмет та підстави із даним позовом ОСОБА_1 , тому господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позов слід залишити без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з тим, що у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав 
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2021, у зв`язку з відпусткою судді Здоровко Л.М. для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В., суддя Тарасова І.В.
12.05.2021 на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких апелянт наполягає на доводах та вимогах апеляційної скарги, просить скасувати оскаржувану ухвалу. На розширення аргументів апеляційної скарги позивач додатково вказала те, що підстави позовних вимог у справі №905/1653/20 та у даній справі № 905/132/20 є різними, зокрема, позовні вимоги про недійсність правочину з підстав його невідповідності вимогам ст.ст. 3, 42 Господарського кодексу України, як такого, що укладено без мети досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку не є предметом вирішення в господарській справі №905/1653/20. Враховуючи, що предметом вирішення у даній справі є самостійні підстави недійсності оскаржуваного правочину, які не є предметом вирішення господарським судом у справі №905/1653/20, відтак на думку позивача ухвала суду про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду не ґрунтується на вимогах процесуального закону та порушує права позивача на доступ до правосуддя і судовий захист.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2021 оголошено перерву у судовому засіданні у справі  №905/132/21 до 20.05.2021 о 14:15 год.
20.05.2021 на адресу апеляційного суду від ФОП Ковтун О.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи №905/132/21, яке обґрунтовано тим, що представник першого відповідача адвокат Сокольська О.О. не може взяти участь у судовому засіданні 20.05.2021 у Східному апеляційному господарському суді через систему відеоконференцзв`язку (Easycon) через погіршення погодних умов у населеному пункті за місцем її проживання (с.Трипілля, Київської області) та проведенням провайдером технічних робіт з налагодження стабільної роботи інтернетзв`язку.

Судове засідання апеляційної інстанції 20.05.2021 проводилось в режимі відеоконференції за допомогою програми Easycon за участю представників позивача ОСОБА_1., які підтримали доводи апеляційної скарги з урахуванням письмових пояснень, просили суд скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.03.2021 у справі №905/132/21 та направити справ до суду першої інстанції для подальшого розгляду. 
Уповноважені представники відповідачів у судове засідання апеляційної інстанції 20.05.2021 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи всі сторони були повідомлені належним чином.

Колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання першого відповідача про відкладення розгляду справи з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення рішення у справі.
При цьому апеляційний господарський суд виходить з того, що учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника; неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.
До клопотання про відкладення розгляду справи представником першого відповідача не надано будь-яких доказів на підтвердження викладених в ньому обставин, а також відповідачем не доведено неможливість участі в судовому засіданні іншого представника або неможливість розгляду справи без його участі.  Частиною 5 ст. 197 ГПК України передбачено, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Колегія суддів виходить з того, що відкладення розгляду справи не обов`язок, а прерогатива суду, і визначальною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у даному судовому засіданні за відсутності представників відповідачів, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх представників позивача, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
19.01.2021 ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Донецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ковтун Олени Михайлівни та Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги б/н від 29.10.2018 за рамковою угодою  №FW401.504 від 29.10.2012.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Договір відступлення права вимоги б/н від 29.10.2018, укладений між Фізичною особою-підприємцем Ковтун Оленою Михайлівною та Акціонерним товариством  "ПроКредит Банк" не відповідає вимогам закону, оскільки він був укладений поза межами статутної діяльності другого відповідача та поза межами цивільної правоздатності, без спеціального дозволу на здійснення фінансових операцій з боку першого відповідача.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 09.02.2021 прийнято   позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі №905/132/21, судове засідання призначено на 01.03.2021.
22.02.2021 до господарського суду першої інстанції надійшов відзив Фізичної особи-підприємця Ковтун Олени Михайлівни, в якому першим відповідачем заявлено клопотання про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 226 ГПК України з огляду на те, що підстави позову у даній справі охоплюються підставами позову у справі №905/1653/20 між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав.
Здійснивши перевірку змісту позовної заяви та доданих до неї документів, господарський суд першої інстанції 01.03.2021 постановив ухвалу у справі №905/132/21, якою позовну заяву ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця Ковтун Олени Михайлівни та Акціонерного "ПроКредит Банк" про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги б/н від 29.10.2018 за Рамковою угодою №FW401.504 від 29.10.2012 залишив без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 226 ГПК України.
Ухвала суду першої інстанції мотивована наявністю в провадженні Господарського суду Донецької області іншої справи №905/1653/20 за позовом (зустрічним) ОСОБА_1 до відповідачів Фізичної особи-підприємця Ковтун Олени Миколаївни та Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги від 29.10.2018 за рамковою угодою №FW401.504 від 29.10.2012, укладеного між Акціонерним товариством "ПроКредит Банк" та Фізичною особою-підприємцем Ковтун Оленою Миколаївною. 
Зважаючи на суб`єктний склад учасників у справі №905/1653/20, аналогічний предмет та підстави позову, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 226 ГПК України, якою передбачено, що суд залишає позов без розгляду, зокрема, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю правових висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду з огляду на наступне. 
За приписами п. 3 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
З системного аналізу положень зазначеної норми вбачається, що   для залишення позову без розгляду за вказаних підстав необхідна одночасна наявність наступних умов:
- наявність провадження з аналогічного спору в цьому або іншому суді; 
- спір між тими самими сторонами; 
- спір про той самий предмет; 
- спір з тих самих підстав.
Отже, наявність всіх вищевказаних ознак тотожності спорів тягне за собою наслідки у вигляді залишення позову без розгляду.
Судова колегія зазначає, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Таким чином, залишаючи позов без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд має встановити наявність таких умов, як спір між тими ж сторонами; про той же предмет; з тих же підстав.
Передбачені нормами ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України способи захисту порушеного права або охоронюваного законом інтересу мають бути спрямовані на відновлення прав та інтересів позивачів.
Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України, позовна заява повинна містити в т.ч. зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстави позову.
Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава.
Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.
Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Тобто, предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу.
Отже, предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.
Чинні процесуальні норми ГПК України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет, у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в провадженні Господарського суду Донецької області знаходиться справа №905/1653/20 за позовом Фізичної особи-підприємець Ковтун Олени Миколаївни до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання траншу №401.44242/FW401.504 від 30.12.2013, укладеного на підставі Рамкової угоди №FW401.504 від 29.10.2012 в сумі 15571392,24 грн., та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до відповідачів Фізичної особи-підприємця Ковтун Олени Миколаївни та Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги від 29.10.2018 за Рамковою угодою №FW401.504 від 29.10.2012, укладеного між Акціонерним товариством "ПроКредит Банк" та Фізичною особою-підприємцем Ковтун Оленою Миколаївною. 
За результатом дослідження змісту зустрічної позовної заяви у справі №905/1653/20 та позовної заяви у даній справі №905/132/21 місцевим судом встановлена тотожність складу сторін, змісту обох позовів, в тому числі змісту прохальних частин. 
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права може бути визнання правочину недійсним.
Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Також, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, укладений між відповідачем-2 (Акціонерним товариством "ПроКредит Банк") та відповідачем-1 (ФОП Ковтун О.М.) Договір відступлення права вимоги б/н від 29.10.2018 є правочином щодо заміни кредитора у зобов`язанні (за Рамковою угодою №FW401.504 від 29.10.2012 та укладеному на її підставі Договору про надання траншу, що були укладені між АТ "ПроКредит Банк" та позивачем ОСОБА_1 ) і має правову природу договору про відступлення права вимоги (ст.ст. 512 - 519 Цивільного кодексу України).
З аналізу зустрічної позовної заяви у справі №905/1653/20 та позовної заяви у даній справі №905/132/21 вбачається, що предметами їх позову є вимога             ОСОБА_1 до відповідачів Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" та ФОП Ковтун О.М. про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги від 29.10.2018 за Рамковою угодою №FW401.504 від 29.10.2012 та укладеного на її підставі договору про надання траншу.,
Проаналізувавши зміст зустрічної позовної заяви у справі №905/1653/20, судом  встановлено, що зазначений позов мотивований тим, що Договір відступлення права вимоги б/н від 29.10.2018 за рамковою угодою №FW401.504 від 29.10.2012 не відповідає вимогам законодавства та приписам ст. 203 Цивільного кодексу України, та підлягає визнанню недійсним з урахуванням наступних фактичних обставин: 
1) У результаті укладення договору відступлення права вимоги відбулась заміна кредитора - Акціонерного товариства "ПроКредит Банк", який є фінансовою установою, що мала право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на ФОП Ковтун О.М., яка не відноситься до фінансових установ в розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та не може надавати фінансові послуги. При цьому, оскільки у ФОП Ковтун О.М. відсутній дозвіл Національного банку України на здійснення валютних операцій, в тому числі операцій з використання іноземної валюти як засобу платежу, тому оскаржуваний Договір про відступлення права вимоги від 29.10.2018 за валютним договором (Рамковою угодою №FW401.504 від 29.10.2012 та укладеному на її підставі Договору про надання траншу), за яким грошові кошти надавались та повертались в іноземній валюті, суперечить вимогам п.п. 1 - 4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність". 
2) Первісний кредитор - Акціонерне товариство "ПроКредит Банк" уклав Договір про відступлення права вимоги б/н від 29.10.2018 із фінансовим поручителем за Рамковою угодою №FW401.504 від 29.10.2012 та договором про надання траншу (ФОП Ковтун О.М.), що суперечить положенням ст. 556 Цивільного кодексу України, оскільки фінансовий поручитель (у даному випадку перший відповідач) може набути право вимоги лише після виконання зобов`язання, забезпеченого порукою, і у такому випадку до поручителя переходить право кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконаний ним;
3) Акціонерне товариство "ПроКредит Банк" не мало права укладати договір купівлі-продажу права вимоги, тому що укладення вказаного договору не є фінансовою послугою (або діяльністю, пов`язаною з наданням фінансових послуг, яку має право здійснювати Акціонерне товариство "ПроКредит Банк"). Натомість укладення договору купівлі-продажу є діяльністю у сфері торгівлі, яку заборонено здійснювати банкам. 
Тобто, на думку позивача за зустрічним позовом оскаржуваний договір є недійсним з підстав, визначених ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме: зміст правочину суперечить цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства (ч. 1), а також особи, які вчинили правочин, не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності (ч. 2).
Разом з тим, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги у даній справі №905/132/21, ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржуваний Договір відступлення права вимоги б/н від 29.10.2018 за Рамковою угодою №FW401.504 від 29.10.2012 та укладеному на її підставі Договору про надання траншу суперечить вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України, зважаючи на те, що:
1) Акціонерне товариство "ПроКредит Банк" не мало права укладати договір купівлі-продажу права вимоги, тому що укладення вказаного договору не є фінансовою послугою, натомість укладення договору купівлі-продажу є діяльністю у сфері торгівлі, яку заборонено здійснювати банкам. При цьому, Банк уклав договір відступлення права вимоги з порушенням господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності) щодо укладення позастатутних угод, а саме угоди про відступлення прав вимоги, яка за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу. Тобто, на думку позивача відступлення права вимоги відбулось поза межами статутної діяльності Банку;
2) Оскаржуваний правочин вчинений першим відповідачем - ФОП                  Ковтун О.М. як суб`єктом підприємницької діяльності, та суперечить положенням  ст.ст. 3, 42 Господарського кодексу України, а саме: правочин не був направлений на отримання прибутку та вчинений поза межами правоздатності ФОП Ковтун О.М., оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутнісй такий вид підприємницької діяльності відповідача-1 як за оскаржуваним правочином;
За твердженням відповідача, наведена невідповідність правочину вимогам закону, а саме ст.ст. 3, 42 Господарського кодексу України, відповідно до приписів ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України є самостійною підставою недійсності договору відступлення права вимоги.
Досліджуючи підстави позову у справі №905/1653/20 та у справі №905/132/21, судовою колегією встановлено, що вони є тотожними, оскільки в обох позовних заявах зазначається, що правочин - Договір відступлення права вимоги б/н від 29.10.2018, про визнання якого недійсним заявлено позовну вимогу, укладений всупереч вимог чинного законодавства (Цивільного кодексу України, Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг") особами, які вчинили правочин без необхідного обсягу цивільної дієздатності.                
У цих двох позовах позовах зазначено, що у зв`язку з укладенням оспорюваного договору відступлення права вимоги відбулась заміна кредитодавця (фінансової установи, що має право здійснювати операції з надання фінансових послуг), тобто Банку, який не мав права відступати право вимоги за кредитним договором шляхом укладення договору купівлі-продажу, на фізичну особу (фізичну особу-підприємця, яка не може надавати фінансові послуги), котра не може набувати прав кредитодавця за кредитним договором.   
Таким чином, судом з`ясовано, що як за змістом зустрічного позову у справі №905/1653/20, так і в позовній заяви у даній справі №905/132/21, позивачка           ОСОБА_1 посилалась на те, що оспорюваний Договір відступлення права вимоги б/н від 29.10.2018 за Рамковою угодою №FW401.504 від 29.10.2012 та укладеному на її підставі Договору про надання траншу, укладений між відповідачем-2 та відповідачем-1 не відповідає вимогам ч.ч. 1, 3 ст. 203 Цивільного кодексу України, додержання якої є необхідною для чинності правочину, у зв`язку з чим позивач просить господарський судом визнати договір відступлення права вимоги недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 цього Кодексу.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що підстави позову у цих двох справах є різними, з огляду на наявність у даній справі №905/132/21 самостійних підстав недійсності оскаржуваного правочину таких як невідповідність договору відступлення права вимоги ст. 203 ЦК України з підстав укладення оскаржуваного правочину з боку АТ "ПроКредит Банк" поза межами статутної діяльності, а з боку ФОП Ковтун О.М. поза межами цивільної правоздатності, без спеціального дозволу на здійснення фінансових операцій та недійсність правочину з підстав його невідповідності приписам ст.ст. 3, 42 Господарського кодексу України.
Колегія суддів зазначає, що предметом позову у справі №905/1653/20, як і у даній справі №905/132/21 є матеріально-правова вимога позивача (ОСОБА_1.) до відповідачів (АТ "ПроКредит Банк" та ФОП Ковтун О.М.) про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги б/н від 29.10.2018 з підстав його невідповідності вимогам ч.ч. 1, 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме: оскаржуваний правочину суперечить положенням чинного законодавства, а також укладений особами без необхідного обсягу цивільної дієздатності, заявлені з посиланням на обставини порушення вимог закону при укладенні правочину особами, які не мали права його укладати.  
Визначення саме таких підстав позову зобов`язує господарський суд при розгляді справи надати оцінку доводам позивача за вказаних фактичних обставин щодо того, чи мав первісний кредитор - Банк право, в тому числі в межах своєї статутної діяльності відступати право вимоги за кредитним договором, а також чи мала фізична особа Ковтун О.М. , у будь-якому статусі, зокрема як суб`єкт господарської діяльності, отримати право вимоги за цим договором та чи мала вона право надавати фінансові послуги у такому статусі.  
При цьому, саме по собі наведення ОСОБА_1 у позовній заяві, яка розглядається в межах справи №905/132/21 додаткового правового обґрунтування обставин недійсності Договору відступлення права вимоги б/н від 29.10.2018 в частині суб`єктного складу сторін та невідповідність їх видів діяльності вимогам закону, а також необхідність спеціального суб`єкту за спірним договором, не свідчить про відмінність цих юридичних фактів матеріально-правового характеру від підстав позову у справі №905/1653/20, з огляду на положення ч.ч. 1, 2 ст. 203 Цивільного кодексу України.
З урахуванням викладеного та враховуючи те, що обґрунтування позовних вимог у справі №905/132/21 в частині невідповідності оскаржуваного правочину вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України з підстав його укладення всупереч вимог законодавства та особами без необхідного обсягу цивільної дієздатності (Банк уклав договір у позастатутний спосіб, а фізична особа Ковтун О.М. всупереч цілей підприємницької діяльності) є більш розширеним і деталізованим ніж у справі №905/1653/20, і що ці обставини, - додаткове правове обґрунтування, не змінюють суті та змісту позовних вимог, які є ідентичними за своїм змістом і вимогами у двох справах, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що підстави позову у даній справі №905/132/21 повністю охоплюються підставами зустрічної позовної заяви у межах справи №905/1653/20. 
Наведене тотожність підстав позову також підтверджується самим змістом позовної заяви у справі №905/132/21, а також відсутністю посилання на будь-які нові докази, які б могли бути відсутні у справі №905/1653/20 та були новими підставами позову у даній справі.
Колегія суддів підкреслює, що ці нові доводи (додаткове правове обґрунтування) у даній справі №905/153/21 не можуть свідчити про нові підстави позову, оскільки обставини спору, на які посилалась ОСОБА_1 у зустрічному позову у справі №905/1653/20, залишились незмінними. 
Пунктом 3 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав.
Отже, враховуючи те, що підстави позову у даній справі №905/132/21 охоплюються підставами позову справі №905/1653/20, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим та правомірним висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.
Відносно наведених заявником апеляційної доводів про обмеження позивача доступу до правосуддя та права на судовий захист, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Пелевін проти України" (Pelevin v. Ukraine), заява № 24402/02, § 27, 20.05.2010).
Заборона розгляду тотожного позову випливає і з принципу правової визначеності.
Суд звертає увагу, що існує усталена практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Згідно з принципом юридичної визначеності жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.
Однією з цілей положень пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України законодавець визначив, в тому числі, й уникнення можливості різних висновків та тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, так само як і уникнення можливості подачі нового позову з тим же предметом, з тих же підстав та між тими ж сторонами як засобу, спрямованого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.
За таких обставин, колегія суддів зазначає, що залишення у даному випадку позову без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України не свідчить про обмеження позивачу у доступі до правосуддя та права ОСОБА_1 на судовий захист, оскільки обмеження розгляду тотожного позову спрямоване на дотримання принципу правової визначеності.
Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваній судовій ухвалі висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а ухвала Господарського суду Донецької області від 01.03.2021 у справі № 905/132/21 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,       

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.03.2021 у справі №905/132/21 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.03.2021 у справі №905/132/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий  суддя                                                                      Н.О. Мартюхіна

Суддя                                                                                              О.В. Плахов    

Суддя                                                                                              І.В. Тарасова   

Повний текст постанови складено 31.05.2021.