ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/840/21 Справа № 184/880/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гукова Р. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю. 
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до Покровської міської ради Дніпропетровської області про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:
       В травні 2020 року до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Покровської міської ради Дніпропетровської області про стягнення коштів.
       Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Покровської міської ради Дніпропетровської області про стягнення коштів – відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 року по справі №184/880/20 та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
       У відзиві Покровська міська рада Дніпропетровської області на апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 року просить рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
       Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Орджонікідзевського міського суду від 09.12.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 30.11.2012 року у розмірі 33 950,00 грн., 2849,00 грн. – розмір відсотків річних від суми позики, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 368,00 грн. (а.с.5-6).
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено та рішення Орджонікідзевського міського суду від 09.12.2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25123,00 грн. в рахунок відшкодування інфляційних збитків. Крім того, змінено рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору, збільшено його з 368,00 грн. до 6555,99 грн. В решті рішення залишено без змін (а.с.7-8).
Після цього, ОСОБА_1 звернувся до Покровського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з виконавчим листом про стягнення коштів з боржника ОСОБА_2 на свою користь.
Однак, постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №53147927 від 06.07.2017 року Покровський міський ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області закрив виконавче провадження у зв`язку з тим, що згідно відповіді Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану боржник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до актового запису № 263 (а.с.9).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року справа №184/1037/18, провадження №22-ц/803/2698/19 заяву ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою задоволено частково та визнано відумерлою спадщину померлого ОСОБА_2 , яка складається з Ѕ частки квартири, площею 59,5 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та передано 1/2 частини квартири, площею 59,5 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у комунальну власність територіальної громади м.Покров в особі Покровської міської ради (а.с.11-13).
Вказана постанова Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року набрала законної сили 19 червня 2019 року.
18 липня 2019 року та 27 січня 2020 року, позивач звернувся до Покровської міської ради Дніпропетровської області з вимогою про добровільне задоволення своєї вимоги, як кредитора спадкодавця, однак така вимога залишена відповідачем без виконання (а.с.14-15).

Статтею 1231 ЦК України визначено, що до спадкоємця переходить обов`язок: 1) відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем; 2) відшкодувати моральну шкоду, завдану спадкодавцем, яка була присуджена судом зі спадкодавця за його життя; 3) сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця.
Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.
За позовом спадкоємця суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), розмір відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди, якщо вони є непомірно великими порівняно з вартістю рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ним у спадщину.
Разом з тим слід зазначити, що згідно ст..22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Крім того, умови, порядок та підстави для відшкодування шкоди врегульовані розділом 28 ЦК України.
Так, згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У свою чергу, відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Водночас, як вбачається із матеріалів справи, зокрема, рішення Орджонікідзевського міського суду від 09.12.2015 року, з урахуванням постанови суду апеляційної інстанції, предметом задоволених позовних вимог позивача є договірна заборгованість, а не моральна чи матеріальна шкода.
При цьому слід зазначити, що ст.1231 ЦК України не передбачає обов`язку спадкоємця, який отримав спадщину, відшкодувати заборгованість, яка виникла із договірних зобов`язань спадкодавця.
Так, ст.1277 ЦК України, яка є правовою підставою для звернення позивача із даним позовом до суду, передбачено обов`язок територіальної громади, яка стала власником відумерлого майна, задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені лише відповідно до статті 1231 цього Кодексу, а не будь-якої іншої.
Отже, у відповідача відсутні обов`язки щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Крім того, жодних доказів, які б підтверджували вартість спадкового майна позивачем не надано.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами тих обставин на які він посилається.
       Посилання апелянта про те, що саме Покровська міська рада Дніпропетровської області повинна надати докази вартості майна, оскільки є власником майна, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки такий обов`язок лежить саме на позивачеві, який вважає, що саме за рахунок вартості спадкового майна відповідач має сплатити йому борг спадкодавця.
Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам зазначеним у позові, яким суд першої інстанції надав належну оцінку. 
Отже, висновки місцевого суду є достатньо аргументованими, а тому апеляційний суд вважає, що повторно відповідати на ті самі аргументи позивача необхідності немає. 
       Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

М.Ю.Петешенкова