ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2021 року                                                                                      Справа № 906/1500/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. ,  суддя Філіпова Т.Л. 
секретар судового засідання Гладка Л.А.
за участю представників сторін:
позивача: Верхацький І.В. (адвокат)  
відповідача: Довгалюк Р.О. (адвокат) 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ТОВ "Малин Енергоінвест" та АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 02 березня 2021 року у справі №906/1500/20 (повний текст складено 12 березня 2021 року, суддя Сікорська Н.А.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест"
про стягнення 1286974,79 грн.

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 02 березня 2021 року у справі №906/1500/20 частково задоволено позов Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест". Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" (11601, Житомирська обл., м.Малин, вул. Українських повстанців, 25А,  код ЄДРПОУ 37555721) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, код ЄДРПОУ 20077720): 1090000,00 грн. основного боргу, 53264,46 грн. пені, 53868,43 грн. 3% річних, 36577,45 грн. інфляційних, 19304,62 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.
Вказане рішення мотивоване тим, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого природного газу у термін, визначений у пункті 5.1 договору, виконав неналежним чином, частково оплативши природний газ на загальну суму 1078779,00 грн., що підтверджується даними бухгалтерського обліку позивача та банківськими виписками по особовому рахунку АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Станом на день звернення до суду та на день розгляду справи у суді у відповідача існує прострочення в оплаті отриманого від позивача природного газу на загальну суму 1090000,00 грн. Доказів погашення заборгованості перед позивачем у заявленій сумі матеріали справи не містять. Також, враховуючи, що по-перше, відповідач все ж таки намагався виконувати умови договору шляхом погашення заборгованості за отриманий товар, по-друге, беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання з оплати отриманого природного газу, суд задоволив клопотання відповідача та зменшив розмір пені, виходячи з обґрунтовано заявленої її суми, на 50% - до 53264,46 грн.
Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, ТОВ "Малин Енергоінвест" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить призначити судову економічну експертизу, у випадку відмови у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи, рішення Господарського суду Житомирської області від 02 березня 2021 року у справі №906/1500/20 скасувати в частині стягнення 53264,46 грн. пені, 53868,43 грн. 3% річних, 36577,45 грн. інфляційних, 19304,62 грн. судового збору та прийняти нове рішення в цій частині, яким позов задовольнити частково, стягнути з ТОВ "Малин Енергоінвест" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 52461,53 грн. пені, 26934,22 грн. 3% річних, 17854,33 інфляційних втрат, 19304,62 грн. судового збору.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що місцевий господарський суд не задовольнивши клопотання про призначення судової економічної експертизи, самостійно перевіривши та оцінивши докази в цій частині та задовольнивши в повному обсязі вимоги щодо стягнення пені (за виключенням в частині зменшення), 3% річних та інфляційних втрат допустився помилок та порушень, які впливають на розмір позовних вимог, в цій частині. Таке твердження відповідача базується, як на нормах законодавства України, так і на вибіркових періодах розрахунків інфляційних втрат за допомогою сервісу Ліга:Закон, здійснених після отримання повного тексту оскаржуваного судового рішення.
Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що судом першої інстанції неправомірно задоволено пеню в розмірі 802,92 грн. Відповідачем також було перевірено вибірково нарахування інфляційних втрат, внаслідок чого встановлено помилковість розрахунків в цій частині на суму 868,80 грн.
Крім того, апелянт зазначає про безпідставність та необгрунтованість відмови в задоволенні клопотання відповідача про зменшення 3% річних та інфляційних втрат з огляду на наявність висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 18 лютого 2020 року у справі №902/417/18.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 квітня 2021 року у справі №906/1500/20 залишено без руху апеляційну скаргу ТОВ "Малин Енергоінвест" на рішення Господарського суду Житомирської області від 02 березня 2021 року у справі №906/1500/20.
Не погодившись (частково) із прийнятим судовим рішенням, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 02 березня 2021 року у справі №906/1500/20 в частині відмови у стягненні пені на суму 53264,45 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що право на зменшення неустойки (штрафу, пені) виникає у господарського суду виключно за наявності значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків і тільки у разі наявності такого перевищення суд може скористатися наданим йому процесуальним правом. При цьому, з`ясувавши наявність перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, суд повинен ще встановити існування інших обставин, зокрема об`єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо. З огляду на наведене, збитковість підприємства не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки. Таким чином, позивач не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення пені, яка підлягає стягненню з відповідача, і вважає, що судом першої інстанції було незаконно зменшено пеню на 50%.
Крім того, в оскаржуваному рішенні в частині зменшення пені суд першої інстанції не врахував жодного аргументу, доводу чи доказу позивача, не зазначивши мотивів такого неврахування, чим порушив вимоги ГПК України, що призвело до прийняття неправомірного рішення на думку позивача.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 квітня 2021 року у справі №906/1500/20 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Житомирської області від 02 березня 2021 року у справі №906/1500/20 та призначено дату судового засідання на 19 травня 2021 року.
27 квітня 2021 року від відповідача – ТОВ "Малин Енергоінвест" надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України", відповідно до якого останній вважає рішення Господарського суду Житомирської області від 02 березня 2021 року у справі №906/1500/20 в оскаржуваній частині законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" просить відмовити в повному обсязі.
Ухвалою від 29 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Малин Енергоінвест" на рішення господарського суду Житомирської області від 02 березня 2021 року у справі №906/1500/20. Об`єднано апеляційні скарги ТОВ "Малин Енергоінвест" та АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 02 березня 2021 року у справі №906/1500/20 для спільного розгляду в межах апеляційного провадження у справі №906/1500/20. Задоволено заяву представника ТОВ "Малин Енергоінвест" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
06 травня 2021 року від АТ "НАК "Нафтогаз України" надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ "Малин Енергоінвест", у якому позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, а рішення Господарського суду Житомирської області від 02 березня 2021 року у справі №906/1500/20, в оскаржуваній відповідачем частині залишити без змін.
06 травня 2021 року від АТ "НАК "Нафтогаз України" в особі представника Верхацького І.В. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою від 11 травня 2021 року у справі №906/1500/20 задоволено заяву представника АТ "НАК "Нафтогаз України" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
ТОВ "Малин Енергоінвест" по тексту апеляційної скарги заявлено клопотання про призначення судової економічної експертизи з проханням поставити перед судовим експертом наступні питання: чи вихідні дані на підставі яких здійснено позивачем розрахунок позовних вимог у справі №906/1500/20 є достовірними та підтверджені належним чином? Чи здійснено позивачем розрахунок позовних вимог у справі №906/1500/20, з арифметичної точки зору, вірно? Чи здійснено позивачем розрахунок позовних вимог у справі №906/1500/20, відповідно до вимог постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань?
Клопотання обгрунтоване тим, що місцевий суд здійснивши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат допустився помилок та порушень, які впливають на розмір позовних вимог в цій частині. Заявник зазначає, що ні суд, ні сторони не володіють спеціальними знаннями, а розрахунок позовних вимог здійснений за великий період часу та у зв`язку з великою кількістю платежі, які здійснювались відповідачем.
Відповідно до частини першої статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Відповідно до частини другої статті 98 ГПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
З урахуванням наведених приписів законодавства, колегія суддів відхиляє клопотання ТОВ "Малин Енергоінвест" про призначення судової економічної експертизи у справі, оскільки обчислення пені, 3% річних та інфляційних втрат не потребує спеціальних знань, їх розмір визначається шляхом математичних розрахунків з урахуванням норм законодавства та умов договору, що віднесено до компетенції суду. Крім того, заявлене ТОВ "Малин Енергоінвест" питання щодо належності та достовірності доказів не може бути предметом висновку експерта.
В судовому засіданні 19 травня 2021 року, яке проводилось в режимі відеоконференції у відповідності до статті 197 ГПК України, представники позивача та відповідача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційних скаргах та у відзивах на них.
Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині зменшення розміру пені на 50% та в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів здійснює перегляд рішення суду першої інстанції саме в цих частинах.
Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційних скарг слід відмовити, рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині - залишити без змін.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04 жовтня 2018 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" (споживач) було укладено договір №5278/18-БО-10 постачання природного газу (далі – договір), згідно пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.
Сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди, якими вносилися зміни до договору №5278/18-БО-10 постачання природного газу від 04 жовтня 2018 року, а саме: - додаткова угода №1 від 22 жовтня 2018 року: 
- додаткова угода №2 від 27 жовтня 2018 року; 
- додаткова угода №3 від 31 жовтня 2018 року; 
- додаткова угода №4 від 23 листопада 2018 року; 
- додаткова угода №5 від 12 березня 2019 року;
- додаткова угода №6 від 20 березня 2019 року; 
- додаткова угода №7 від 29 березня 2019 року; 
- додаткова угода №8 від 17 квітня 2019 року.
За умовами пункту 1.2. договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.
В пункті 2.1 договору сторони визначили орієнтовний обсяг природного газу, який постачальник передає споживачу.
Вказаний пункт договору неодноразово викладався в новій редакції додатковими угодами до договору.
Умовами пункту 5.1 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 23 листопада 2018 року) визначено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду.
Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Пунктом 7.2 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 23 листопада 2018 року) сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 2168779,00 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31 жовтня 2018 року на суму 75263,89 грн.; від 30 листопада 2018 року на суму 258539,21 грн.; від 31 грудня 2018 року на суму 471165,11 грн.; від 31 січня 2019 року на суму 410555,95 грн.; від 28 лютого 2019 року на суму 436670,27 грн.; від 31 березня 2019 року на суму 392627,62 грн.; від 30 квітня 2019 року на суму 123956,95 грн..
Відповідач свої зобов`язання за договором в частині оплати вартості отриманого природного газу виконав частково та оплатив природний газ на суму 1078779,00 грн., що підтверджується даними бухгалтерського обліку позивача та банківськими виписками по особовому рахунку АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" /т.1, а.с.49, 50, 51, 52-85/.
За вказаних обставин, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до суду з позовом про стягнення з ТОВ "Малин Енергоінвест" 1286974,79 грн., з яких 1090000,00 грн. основного боргу, 106528,91 грн. пені, 53868,43 грн. 3% річних, 36577,45 грн. інфляційних.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені, господарський суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, а тому у відповідності до пункту 7.2 договору, повинен сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розрахованої від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. За розрахунком позивача, перевіреного місцевим судом, загальна сума нарахованої пені склала 106528,91 грн.
Разом з цим, суд першої інстанції зменшив розмір пені на 50% до 53264,46 грн з огляду на те, що відповідач все ж таки намагався виконувати умови договору шляхом погашення заборгованості за отриманий товар, в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання з оплати отриманого природного газу.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Зі змісту статті 610 Цивільного кодексу України випливає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Згідно статті 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Приписами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Умовами пункту 7.2 договору сторони визначили відповідальність відповідача у вигляді пені у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Відповідно до розрахунку позивача /т.1, а.с.11-15/, за несвоєчасно проведені розрахунки за отриманий природний газ позивачем нараховано та заявлено до стягнення:
- за зобов`язаннями грудня 2018 року пеню нараховано за період з 26 січня 2019 року по 24 квітня 2019 року на розмір простроченої заборгованості 54165,11 грн. в сумі 2020,73 грн.; 
- за зобов`язаннями січня 2019 року пеню нараховано за період з 26 лютого 2019 року по 25 серпня 2019 року на розмір простроченої заборгованості 410555,95 грн. в сумі 31149,39 грн.; 
- за зобов`язаннями лютого 2019 року пеню нараховано за період з 26 березня 2019 року по 25 вересня 2019 року на розмір простроченої заборгованості 436670,27 грн. в сумі 33679,84грн.;
- за зобов`язаннями березня 2019 року пеню нараховано за період з 26 квітня 2019 року по 25 жовтня 2019 року на розмір простроченої заборгованості 392627,62 грн., яка склала 30118,30 грн.;
- за зобов`язаннями квітня 2019 року пеню нараховано за період з 28 травня 2019 року по 27 листопада 2019 року на розмір простроченої заборгованості 123956,95 грн., яка склала 9560,65грн. 
За розрахунком позивача загальна сума нарахованої пені склала 106528,91 грн.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, колегією суддів встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства. Відтак, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що заявлена до стягнення сума пені є обгрунтованою.
Посилання ТОВ "Малин Енергоінвест" у апеляційній скарзі на помилковість розрахунків позивача на загальну суму 1605,85 грн. є безпідставним, оскільки у відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане, а не через 180 днів, як зазначає апелянт у своєму розрахунку.
Щодо 3% річних та інфляційних нарахувань, колегія суддів вказує наступне.
Приписами статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно розрахунку позивача 3% річних нараховані:
- за зобов`язаннями грудня 2018 року за період з 26 січня 2019 року по 24 квітня 2019 року на розмір простроченої заборгованості 54165,11 грн. в сумі 396,22 грн.; 
- за зобов`язаннями січня 2019 року за період з 26 лютого 2019 року по 24 вересня 2019 року на розмір простроченої заборгованості 410555,95 грн. в сумі 7120,05 грн.;
- за період з 25 вересня 2019 року по 26 вересня 2019 року на розмір простроченої заборгованості 311555,95 грн. в сумі 51,21 грн.;
- за період з 27 вересня 2019 року по 24 листопада 2019 року на розмір простроченої заборгованості 212555,95 грн. в сумі 1030,75 грн.;
- за період з 25 листопада 2019 року по 30 вересня 2020 року на розмір простроченої заборгованості 136745,16 грн. в сумі 3487,02 грн.;
- за зобов`язаннями лютого 2019 року за період з 26 березня 2019 року по 30 вересня 2020 року на розмір простроченої заборгованості 436670,27 грн. в сумі 19892,47 грн.;
- за зобов`язаннями березня 2019 року за період з 26 квітня 2019 року по 30 вересня 2020 року на розмір простроченої заборгованості 392627,62 грн., яка склала 16885,72 грн.;
- за зобов`язаннями квітня 2019 року за період з 28 травня 2019 року по 30 вересня 2020 року на розмір простроченої заборгованості 123956,95 грн., яка склала 5004,99 грн. 
Загальна сума 3% річних заявлених до стягнення є 53868,43 грн.
В частині вимог про стягнення з відповідача 36 577,45 грн. інфляційних, нарахування позивачем здійснено наступним чином:
- за зобов`язаннями грудня 2018 року за період лютий-березень 2019 року на розмір простроченої заборгованості 54165,11 грн. в сумі 760,75 грн.; 
- за зобов`язаннями січня 2019 року за період березень-серпень 2019 року на розмір простроченої заборгованості 410555,95 грн.; 
за період вересень-жовтень 2019 року на розмір простроченої заборгованості 212555,95 грн.;
за період листопад-вересень 2020 року на розмір простроченої заборгованості 136745,16 грн.;
В загальній сумі 10266,51 грн. за зобов`язаннями січня 2019 року.
- за зобов`язаннями лютого 2019 року за період квітень 2019 року - вересень 2020 року на розмір простроченої заборгованості 436670,27 грн. в сумі 14528,84 грн.;
- за зобов`язаннями березня 2019 року за період травень 2019 року - вересень 2020 року на розмір простроченої заборгованості 392627,62 грн., яка склала 9046,71 грн.;
- за зобов`язаннями квітня 2019 року за період червень 2019 року - вересень 2020 року на розмір простроченої заборгованості 123956,95 грн., яка склала 1975,64 грн. 
Загальна сума інфляційних склала 36577,45 грн.
Колегією суддів перевірено здійснені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що вони є арифметично вірними, відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства. Відтак, місцевий господарський суд правомірно присудив до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 53868,43 грн. та 36577,45 грн. інфляційних втрат. 
Не приймаються до уваги доводи ТОВ "Малин Енергоінвест", викладені у апеляційній скарзі, щодо недоліків в розрахунку розміру стягнутих інфляційних втрат, оскільки апелянтом у власному розрахунку не враховано в суму боргу інфляційні нарахування попередніх періодів, як це зроблено АТ "НАК "Нафтогаз України".
Оцінивши доводи відповідача та надані ним суду першої інстанції докази колегія суддів апеляційної інстанції незважаючи на незгоду АТ "НАК "Нафтогаз України" та викладені ним у скарзі доводи щодо необґрунтованості зменшення розміру пені, погоджується з висновком місцевого суду щодо зменшення розміру пені на 50%, з огляду на наступне.
Клопотання мотивоване тим, що єдиним джерелом доходу для відповідача є плата за теплопостачання, водопостачання та водовідведення, яка отримується від споживачів м. Малин та Малинського району.
Щомісячний фонд заробітної плати працівників відповідача - 1 509.803 тис. грн.; сплата податків до державного та місцевого бюджетів - 280 тис. грн.; витрати на паливно-мастильні матеріали - 90 тис. грн.; витратні матеріали для обслуговування теплових мереж, а також мереж водопостачання та водовідведення (труби, гайки, тощо) - 45 тис. грн.
На підтвердження фактів перебування відповідача в скрутному фінансовому становищі, наявності у нього податкових зобов`язань, значних фінансових збитків та фінансового навантаження у вигляді щомісячних платежів до вересня 2023 року відповідачем були подані, зокрема, наступні копії документів: договору від 17 жовтня 2018 року №135/1/1730-Р3 про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, договору від 17 жовтня 2018 року №135/2/1730-Р3 про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, розрахунки обсягу заборгованості з різниці в тарифах на послуги теплопостачання за період 2015 – 2019 р.р., лист Міністерства розвитку громад та територій України від 15 квітня 2020 року, рішення ГУ ДПС у Житомирській області від 13 вересня 2019 року №203/06-30-53-17-08, акт опису майна від 13 вересня 2019 року, акт про проведення перевірки стану збереження майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі від 29 серпня 2019 року, ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року у справі №806/575/16, від 27 січня 2017 року у справі №806/2598/16, звіти про фінансові результати за 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року у справі №240/9383/19, від 23 січня 2019 року у справі №240/5964/18, рішення господарського суду Житомирської області від 19 лютого 2020 року у справі №906/1085/19, від 21 лютого 2019 року у справі №906/1161/18.
Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Таку ж правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 № 7-рп/2013, а також у постановах Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі №903/322/19, від 07 квітня 2020 року у справі № 904/1936/19, від 12 травня 2020 року у справі №910/9767/19.
З наведеного випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.
При цьому, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Відповідно до положень статті 3, частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення штрафних санкцій судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Зважаючи на вищенаведене, судами враховується, що газ за договором використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, що впливає на дотримання порядку та строків проведення розрахунків. 
Також, місцевим судом враховано, що по-перше, відповідач все ж таки намагався виконувати умови договору шляхом погашення заборгованості за отриманий товар, по-друге, беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання з оплати отриманого природного газу.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано, враховуючи вищевказані фактичні обставини та приписи чинного законодавства, зменшив розмір пені на 50% - до 53264,46 грн.
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних на 50%, колегія суддів зазначає наступне.
Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.
За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 Господарського кодексу України).
За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.
Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18.
З досліджених матеріалів справи, колегією суддів не встановлено умов, які могли б бути достатніми для зменшення розміру процентів річних. Так колегія суддів зазначає, що висновок Верховного суду про можливість зменшення відсотків річних у справі № 902/417/18 здійснено із врахуванням обставин вказаної справи, які не є тотожними обставинам у даній справі (зокрема нарахування договірних 40% річних на суму боргу). В свою чергу, інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а тому відсутні правові підстави для зменшення їх розміру за рішенням суду.
Таким чином, доводи скаржників, викладені у їх апеляційних скаргах, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.
За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду, в оскаржуваній частині, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 269, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                  
УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги ТОВ "Малин Енергоінвест" та АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Житомирської області від 02 березня 2021 року у справі №906/1500/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Житомирської області від 02 березня 2021 року у справі №906/1500/20 в оскаржуваних частинах залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Справу №906/1500/20 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "24" травня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Бучинська Г.Б. 

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.  

Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.