Справа № 129/2942/19
Провадження № 22-ц/801/1390/2021
Категорія: 19
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дєдов С. М.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року	Справа № 129/2942/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач), 
суддів Денишенко Т. О., Оніщука В. В., 
за участі секретаря судового засідання Файчук Я. В., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватно-орендного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Колос» с. Куна Гайсинського району Вінницької області, голови Спілки співвласників майна орендодавців ПОП СП «Колос» Макарчука Василя Анатолійовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Кунянська сільська рада Гайсинського району Вінницької області, Державний реєстратор Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Богачук Віталій Дмитрович, Державний реєстратор Михайлівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Барабаш Олег Сергійович про скасування свідоцтв про право власності на майновий пай з відміткою про виділення майна в натурі, актів приймання-передачі майна, протоколів та витягів з протоколів зборів, рішень державних реєстраторів, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 01 квітня 2021 року, постановлену у складі судді Дєдова С. М. в приміщенні суду в м. Гайсин, -

в с т а н о в и в :

18 жовтня 2019 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до Приватно-орендного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Колос» с. Куна Гайсинського району Вінницької області, голови Спілки співвласників майна орендодавців ПОП СП «Колос» Макарчука В. А., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Кунянська сільська рада Гайсинського району Вінницької області, Державний реєстратор Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Богачук В. Д., Державний реєстратор Михайлівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Барабаш О. С. про скасування свідоцтв про право власності на майновий пай з відміткою про виділення майна в натурі, актів приймання-передачі майна, протоколів та витягів з протоколів зборів, рішень державних реєстраторів.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 01 квітня 2021 року залишено без розгляду позовну заяву в частині позовних вимог ОСОБА_2 , які були ним заявлені у позовній заяві від 18 жовтня 2019 року та позовній заяві (уточненій) від 22 березня 2021 року у даній справі.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на виконання вимог ухвали суду від 27 січня 2021 року  ОСОБА_2 22 березня 2021 року подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви та позовну заяву (уточнену), згідно з прохальною частиною якої ОСОБА_2 заявив 23 (двадцять три) позовних вимоги немайнового характеру; при цьому позивачем разом із позовною заявою (уточненою) було подано квитанцію про доплату судового збору у сумі 9989 грн. 20 коп., а всього із попередньою квитанцією сплачено судовий збір у загальній сумі 10757 грн. 60 коп. за заявлених 14 позовних вимог, а за інші дев`ять позовних вимог немайнового характеру не сплачено судовий збір. Отже, ОСОБА_2 не виконано вимоги ухвали суду від 27 січня 2021 року та не надано докази сплати в повному обсязі судового збору, що відповідно до частини одинадцятої статті 187, пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України є підставою для залишення позовних вимог ОСОБА_2 без розгляду.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції,  ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що  ОСОБА_2 23 березня 2021 року було подано до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків позовної заяви та зменшення позовних вимог, до якої додано уточнену позовну заяву (із зменшеними позовними вимогами) з додатками та квитанцію про сплату судового збору в сумі 9989,20 грн., а з урахуванням раніше сплаченої суми судового збору 768,40 грн, позивачем сплачено всього 10757,60 грн за 14 вимог немайнового характеру. Позовна вимога № 3 містить вимогу про скасування свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сількогосподарського підприємства (майновий сертифікат) в кількості 10 шт, які мають одного спільного видавника (Кунянська сільська рада Гайсинського району), містять одну спільну серію, видані одній юридичній особі ПОП СП «Колос».
Отже, зазначені в ухвалі суду першої інстанції від 27 січня 2021 року недоліки позовної заяви були виконанні ОСОБА_2 , тому правових підстав для залишення без розгляду позовної заяви в суду першої інстанції не було.
У відзиві на апеляційну скаргу ПОП СП «Колос», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін. 
У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
18 жовтня 2019 року позивачі звернулися в суд з позовом, в якому завили 33 вимоги немайнового характеру. Позивачами при поданні позову було сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн кожним. /т. 1 а. с. 3-11/. 
Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі /т. 2 а. с. 65/.
Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 30 липня 2020 року клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про визначення позивачам розміру судового збору задоволено частково. Підготовче судове засідання у справі відкладено на 16 вересня 2020 року. Для визначення суми судового збору, за звернення до суду з позовом, зокрема немайнового характеру, зобов`язано позивачів визначити ціну позову виходячи з дійсної вартості відшукуваного майна. /т. 2 а. с. 151/.
Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 13 листопада 2020 року позовну заяву залишено без розгляду відповідно до пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду від 30 липня 2020 року /т. 2 а. с. 163-164/.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 14 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 13 листопада 2020 року скасовано, а справу повернуто до Гайсинського районного суду Вінницької області для продовження розгляду /т. 3 а. с. 22-23/.
Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 27 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для виправлення недоліків протягом п`ять днів з моменту отримання копії ухвали. Роз`яснено позивачам, що невиконання чи неналежне виконання вимог ухвали протягом п`яти днів з дня отримання її копії спричинить залишення позовної заяви без розгляду відповідно до частини тринадцятої статті 187 ЦПК України. /т. 3 а. с. 28-29/. В ухвалі суду зазначено про те, що кожним із позивачів слід доплатити судовий збір в сумі 24588, 80 грн.
22 березня 2021 року на адресу місцевого суду ОСОБА_1 подано заяву про залишення без розгляду позовних вимог /т. 3 а. с. 41/
Також 22 березня 2021 року ОСОБА_2 подано до місцевого суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, зменшення позовних вимог. До заяви додано позовну заяву нового змісту. Внаслідок уточнень до позову, зменшення позовних вимог, позовна заяві містить чотирнадцять позовних вимог немайнового характеру, а тому позивачем доплачено судовий збір в сумі 9989,20 грн /т. 3 а. с. 42-51/.
Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 31 березня 2021 року залишено без розгляду позов (позовну заяву) в частині позовних вимог ОСОБА_1 , які були ним заявлені у позовній заяві від 18 жовтня 2019 року на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.
Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України позовної заяви в частині позовних вимог  ОСОБА_2 , які були ним заявлені у позовній заяві від 18 жовтня 2019 року, та заяви (уточненої) від 22 березня 2021 року, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання вимог ухвали суду від 27 січня 2021 року  ОСОБА_2 22 березня 2021 року подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви та позовну заяву (уточнену), згідно з прохальною частиною якої ОСОБА_2 заявив 23 (двадцять три) позовних вимоги немайнового характеру; при цьому позивачем разом із позовною заявою (уточненою) було подано квитанцію про доплату судового збору у сумі 9989 грн. 20 коп., а всього із попередньою квитанцією сплачено судовий збір у загальній сумі 10757 грн. 60 коп. за заявлених 14 позовних вимог, а за інші дев`ять позовних вимог немайнового характеру не сплачено судовий збір. Отже, ОСОБА_2 не виконано вимоги ухвали суду від 27 січня 2021 року та не надано докази сплати в повному судового збору, що відповідно до частини одинадцятої статті 187, пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України є підставою для залишення позовних вимог ОСОБА_2 без розгляду.
Висновок суду першої інстанції про залишення без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України позовної заяви в частині позовних вимог ОСОБА_2 , які були ним заявлені у позовній заяві від 22 березня 2021 року зроблений передчасно, без дотримання вимог ст. 187 ЦПК України.
Так, згідно з частиною одинадцятою статті 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.
Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом 18 жовтня 2019 року та ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі.
Отже, суд першої інстанції, з метою дотримання права особи на доступ до правосуддя, зважаючи на те, що справа не знаходить своє вирішення з 31 жовтня 2019 року, не був позбавлений можливості відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України продовжити, встановлений ухвалою суду від 27 січня 2021 року, строк для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_2 - доплати судового збору, або ж вирішити питання розподілу судових витрат на етапі вирішення справи по суті.
Залишення повторно позовної заяви без розгляду через майже 1 рік та 7 місяців після відкриття провадження у справі не дає підстав для висновку, що є розумна пропорційність між застосованим процесуальним засобом та законністю, якої місцевий суд прагнув досягти.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 липня 2018 року у справі № 916/3255/17 зазначено про те, що те, що суд першої інстанції через власний недогляд не звернув на стадії відкриття провадження у справі уваги на часткову недоплату учасником справи суми судового збору, не повинно створювати такому учасникові перешкод у доступі до правосуддя на подальших стадіях провадження зі справи. Такий підхід до вирішення даного питання узгоджується із засадою (принципом) верховенства права, закріпленим у пункті 1 частини третьої статті 3 та частині першій статті 11 ГПК України, є за даних обставин справедливим та таким, що виправдовує правомірні сподівання особи на розгляд її справи судом у розумний строк.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (пункт 25 рішення у справі «Кутій проти Хорватії»).
Крім того, ЄСПЛ у пункті 35 рішення від 13 травня 1980 року у справі «Артіко проти Італії», пункті 32 рішення від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» зазначив, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
Щодо питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року).
Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувана ухвала є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 01 квітня 2021 року у даній справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: Т. О. Денишенко 

В. В. Оніщук

Повний текст постанови складено 01 липня 2021 року.