УХВАЛА
27 квітня 2021 року 
м. Київ 
Справа № 125/2157/19
Провадження № 14-40зц21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Сімоненко В. М.,
суддів: Британчука В. В., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Гудима Д. А., 
Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Ткача І. В., 
Штелик С. П.,
перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільної справи за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання договорів недійсними та поділ спільного майна подружжя
УСТАНОВИЛА:
1.    У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася із позовом 
до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
ОСОБА_5 , про визнання договорів недійсними та поділ спільного майна подружжя.
2.     ОСОБА_1 вказує, що у період шлюбу було придбано транспортні засоби марки HONDA CR-V 2015 року випуску, RENAULT MASTER 2013 року випуску, MERCEDES-BENZ SPRINTER 211, 2006 року випуску.
3.    Позивач зазначає, що згоди про добровільний поділ спірного майна між подружжям не досягнуто. Як стало відомо ОСОБА_1 , відповідач 
на власний розсуд без згоди позивача відчужив вказані автомобілі.
4.     ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: визнати недійсними договори купівлі-продажу транспортних засобів від 10 вересня 
2019 року, від 05 вересня 2019 року та від 22 листопада 2019 року; стягнути 
з відповідача грошову компенсацію за належну їй частку у спільному майні подружжя, в розмірі Ѕ вартості відчуженого майна, а саме транспортних засобів, 
у розмірі 558 797,50 грн, що еквівалентно 20 750 доларів США.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
5.    Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
6.    Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу HONDA CR-V 
2015 року випуску, номер кузову (шасі, рами) НОМЕР_1 , 
від 10 вересня 2019 року.
7.    Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу RENAULT MASTER 2013 року випуску, номер кузову (шасі, рами) НОМЕР_2 
№ 327/19/004083 від 05 вересня 2019 року.
8.    Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу 
MERCEDES-BENZ SPRINTER 211 2006 року випуску, номер кузову (шасі, рами) НОМЕР_3 , НОМЕР_4 від 22 листопада 2019 року.
9.    Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 
та ОСОБА_2 транспортні засоби: HONDA CR-V 2015 року випуску, 
RENAULT MASTER 2013 року випуску, MERCEDES-BENZ SPRINTER 211, 2006 року випуску.
10. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість її частки у спільній сумісній власності у розмірі Ѕ вартості відчуженого майна, а саме транспортних засобів: HONDA CR-V 2015 року випуску, 
RENAULT MASTER 2013 року випуску, MERCEDES-BENZ SPRINTER 211, 
2006 року випуску, на загальну суму 558 797, 50 грн, що еквівалентно 
20 750 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
11. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне майно було придбане 
в період перебування сторін у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач всупереч положень статті 65 СК України  відчужив транспортні засоби на власний розсуд без згоди позивача, а тому майно підлягає поверненню у спільну власність подружжя, а на користь позивачки слід стягнути Ѕ частину ринкової вартості цього майна.
12. При цьому суд послався на постанову Пленуму Верховного Суду України 
у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, 
що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. 
 
Короткий зміст постанов суду апеляційної інстанції
13. Постановою Вінницького апеляційного суду від 10 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
14. Рішення Барського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2020 року скасовано.
15. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
16. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя 
в розмірі Ѕ вартості відчуженого майна, а саме транспортних засобів: HONDA 
CR-V 2015 року випуску, RENAULT MASTER 2013 року випуску, MERCEDES-BENZ SPRINTER 211, 2006 року випуску, в сумі 25 500 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
17. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у справі  заявлено суперечливі позовні вимоги про визнання угод недійними та стягнення компенсації і які є взаємовиключними, позивачці слід стягнути компенсацію проданого майна у розмірі Ѕ частини вартості, зазначеної у договорі купівлі-продажу, оскільки дійсна вартість позивачкою не доведена.
18. Додатковою постановою Вінницького апеляційного суду від 10 листопада 
2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 369,83 грн.
19. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір 
за подання апеляційної скарги в розмірі 7 999,70 грн.
20. Додаткова постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, 
що при ухваленні постанови судом не вирішено питання про судові витрати.
Рух справи
21. Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 січня 
2021 року відкрито касаційне провадження у справі.
22. Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 лютого 
2021 року справу призначено до судового розгляду.
23. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року справу передано для розгляду Великій Палаті Верховного Суду, оскільки вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
24. Частиною п`ятою статті 403 Цивільного процесуального кодексу України 
(далі - ЦПК України) встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
25. Згідно із частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України питання 
про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу, зокрема, 
з обґрунтуванням підстав, визначених у частині п`ятій статті 403 цього Кодексу.
26. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. При цьому колегією зазначені питання які постають при вирішені цієї справи, зокрема а) належний склад відповідачів у позові про визнання угоди недійсною; б) чи є позов про визнання угоди відчуження спільного майна подружжя первинним та ефективним при одночасному заявлені вимоги про відшкодування вартості проданого майна у порядку поділу майна подружжя; в) чи потрібно враховувати добросовісність при визнанні недійсним договору купівлі-продажу спільного майна подружжя вчиненого без згоди подружжя; г) чи підлягає підлягає врахуванню добросовісна поведінка інших учасників справи.
27. 21. Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду за умови відсутності процесуальної можливості іншого, зазначила, що вважає за необхідне відступити від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 листопада 2018 року у справі 
№ 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) та висновку Верховного Суду України  від 23 травня 2012 року у справі № 6-37цс12 шляхом їх конкретизації.
Щодо визначення кола відповідачів та позовних вимог
28. Мотивуючи необхідність уточнення висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Друга судова палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що існує різна практика судів  до визначення кола відповідачів у подібних правовідносинах, 
з огляду на заявлені позовні вимоги  та обов`язкові підстави скасування судових рішень (частина 1 статті 411 ЦПК).
29. Так, під час розгляду справи № 205/1255/17-ц покупці за оспорюваними договорами купівлі-продажу до участі у справі залучені третіми особами та до них позовних вимог не пред`явлено. При цьому судові рішення у цій справі ухвалені із застосуванням постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17, якою визнано недійсним договір іпотеки, при цьому,  відповідачем був лише іпотекодавець, тоді як іпотекодержатель був залучений до участі у справі третьою особою. 
30. Разом з тим, у пунктах 61-62 постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 05 червня 2018 року в справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18) зазначено, що в якості відповідачів мають залучатись всі сторони правочину.
31. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі 
№ 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, 
що у випадку «пред`явлення позову до неналежного відповідача суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача, у випадку його залучення». 
32. При цьому Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, аналізуючи підстави для направлення справи до Великої Палати Верховного Суду, звернула увагу на первинність та вторинність заявлених позовних вимог та їх встановлення і як наслідок застосування способів захисту порушених прав.
Щодо врахування добросовісності при визнанні недійсним договору 
купівлі-продажу спільного майна подружжя вчиненого без згоди іншого із подружжя
33. Аналізуючи зміст постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 
2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) Друга судова палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що принцип добросовісності при розгляді спору про недійсність договору, укладеного одним із співвласників без згоди іншого (інших) співвласників, не повинен застосовуватися.
34. У пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 
2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) вказано, 
що закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності 
(пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
35. Однак, Верховним Судом України при ухваленні постанов від 12 жовтня 2016 року 
у справі № 6-1587цс16, від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17, від 22 червня 2017 року у справі № 201/14163/13-ц, від 05 липня 2017 року у справі 
№ 552/4405/14-ц, від 16 серпня 2017 року у справі № 2608/12111/12 було застосовано принцип добросовісності при розгляді спору про недійсність договору, укладеного одним із співвласників, - у тому числі подружжя.
36. Натомість в постанові Верховного Суду України від 23 травня 2012 року                                            у справі № 6-37цс12 зроблено висновок, що: «розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Якщо майно, яке є спільною частковою власністю, передано в іпотеку без згоди інших співвласників, то наявність таких обставин свідчить про невідповідність договору іпотеки актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень частини першої статті 203, частини першої 
статті 215 ЦК України».
37. Отже, Верховним Судом України при ухваленні постанови від 23 травня 2012 року 
у справі № 6-37цс12 не було застосовано принцип добросовісності при розгляді спору про недійсність договору, укладеного одним із співвласників.
38. Верховний Суд України не відступав від висновку зробленого у постанові 
від 23 травня 2012 року у справі № 6-37цс12.
39. Неодноразова зміна підходу і неможливість, по суті, встановити, які висновки Верховного Суду України, щодо врахування/неврахування добросовісності контрагента при розгляді спорів про недійсність договору, укладеного одним із співвласників, дозволяє серйозно сумніватися в передбачуваності пункту 6 
статті 3 ЦК України. Відсутність доступного і розумно передбачуваного судового тлумачення призводить до неврахування інтересів добросовісного контрагента.
40. З огляду на вищевикладене, Колегія суддів Другої судової палати вважає, 
що справа містить виключну правову проблему щодо застосування принципу добросовісності при визнанні договору недійсним та її вирішення необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
41. Перевіривши підстави для передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, остання звертає увагу на таке.
42. Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
43. Елементом верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.
44. На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «C. G. та інші проти Болгарії» від 24 квітня 2008 року 
(«C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» від 09  січня 2013 року («Oleksandr Volkov v. Ukraine»,                                                       заява № 21722/11, § 170).
45. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. 
Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ 
у судах полягає саме в тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів 
з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ 
у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)).
46. Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного в раніше ухваленому судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду, а також вирішити питання щодо виключної правової проблеми, та з огляду на те, що принцип верховенства права вимагає юридичної визначеності стосовно застосування норм права, 
Велика Палата Верховного Суду приймає справу до розгляду.
47. Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК Українирозгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
48. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції 
в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
49. Відповідно до частини четвертої 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що необхідно відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
50. Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему, і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.
51. Відповідно до пункту 7 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.
52. Отже, Велика Палата Верховного Суду розглядатиме справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).
53. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються 
в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення  (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).
54. Керуючись частиною тринадцятою статті 7, абзацом другим частини першої статті  401, частиною першою статті  402, частиною третьою 
статті 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду 
УХВАЛИЛА:
1.    Прийняти до розгляду справу № 125/2157/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання договорів недійсними та поділ спільного майна подружжя.
2.    Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 08 червня 2021 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                       В. М. Сімоненко
Судді:                           В. В. Британчук                                    В. В. Князєв
І. В. Григор`єва                                    Л. М. Лобойко
М. І. Гриців                                          К. М. Пільков
Д. А. Гудима                                        О. Б. Прокопенко
В. І. Данішевська                                 В. В. Пророк
Ж. М. Єленіна                                      І. В. Ткач
О. С. Золотніков                                  С. П.  Штелик
Л. Й. Катеринчук