Ухвала 
26 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 234/9265/19
провадження № 61-6491ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Місто Банк» на постанову Донецького апеляційного суду від 17 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Місто Банк» про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Місто Банк» (далі - ПАТ «Місто Банк», банк), в якому просила стягнути з банку на її користь заборгованість за договором банківського вкладу: від 18 грудня 2014 року № DO/1782UAH у розмірі 1 274 066 грн; від 17 грудня 2014 року № DO/1781UAH у розмірі 77 003,70 дол. США.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Донецького апеляційного суду від 29 січня 2020 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Місто Банк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу (депозиту): від 17 грудня 2014 року № DO/1781/USD у розмірі 12 514,10 дол. США; від 18 грудня 2014 року № DO/1782/UAH у розмірі 169 595,70 грн.
Постановою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року постанову Донецького апеляційного суду від 29 січня 2020 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про нарахування відсотків після закінчення строку дії договорів банківських вкладів та пені, справу в цій частині направлено на новий розгляд до апеляційного суду. В іншій частині постанову Донецького апеляційного суду від 29 січня 2020 року залишено без змін.
Постановою Донецького апеляційного суду від 17 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про нарахування відсотків після закінчення строку дії договорів банківських вкладів та пені скасовано. Позов вимоги ОСОБА_1 про нарахування відсотків після закінчення строку дії договорів банківського вкладу та пені задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Місто Банк» на користь ОСОБА_1 відсотки після закінчення строку дії договору банківського вкладу від 18 грудня 2014 року № DO/1782/UAH у розмірі 44 993,55 грн, відсотки після закінчення строку дії договору банківського вкладу від 17 грудня 2014 року № DO/1781/UAH у розмірі 711,42 дол. США, а також пеню за договором депозиту від 18 грудня 2014 року № DO/1782/UAH у розмірі 100 000 грн та за договором депозиту від 17 грудня 2014 року № DO/1781/UAH у розмірі 150 000 грн.
14 квітня 2021 року ПАТ «Місто Банк» із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційного скаргою на зазначене судове рішення.
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не навів передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення конкретних випадків, наведених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. 
Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню.
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 389, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Місто Банк» на постанову Донецького апеляційного суду від 17 березня 2021 року вважати неподаною та повернути заявникові.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.,
 
Суддя                                                                                                             В. В. Яремко