П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/4036/20	

Категорія:111030000          Головуючий в 1 інстанції: Марич Є.В.
          Місце ухвалення: м. Миколаїв
          Дата складання повного тексту: 02.03.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів             – Лук`янчук О.В.
                       – Ступакової І.Г.
при секретарі – Сузанській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління (далі ГУ) ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування:
-          податкового повідомлення-рішення від 07 червня 2017 року №2472-13 про сплату орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік у сумі 7 631,06 грн.;
-          податкового повідомлення-рішення від 06 червня 2018 року №569108-1302-1407 про сплату орендної плати з фізичних осіб за 2018 рік у сумі 7 631,06 грн.;
-          податкового повідомлення-рішення від 24 червня 2019 року №113869-5312-1407 за несвоєчасну сплату орендної плати з фізичних осіб у сумі 1 630,75 грн.;
-          податкової вимоги №5575-17 від 07 лютого 2018 року на суму 7 631,31 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що не має сплачувати податок орендної плати з фізичних осіб, оскільки фактично не користувався орендованою землею через протиправні дії співорендаря та бездіяльності орендодавця. Орендодавець своєю бездіяльністю порушив Закон України "Про оренду землі" та норми ЦК України, оскільки не виконав своє зобов`язання щодо передачі земельної ділянки у користування орендарю, відтак договір оренди земельної ділянки площею 814,08 між Кам`янською сільською радою Очаківського району Миколаївської області (далі Кам`янська СР) ніколи не укладався.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що договір оренди землі укладений 17 березня 2009 року на 10 років між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з одного боку та Кам`янською СР з другого боку на час нарахування податку був чинний, а тому наявні підстави для нарахування позивачу податку "орендна плата з фізичних осіб", відтак спірні рішення та вимога є правомірними. 
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до ГУ ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001 43144729) про скасування податкових повідомлень-рішень від 07 червня 2017 року №2472-13, від 24 червня 2019 року №113869-5312-1407, від 06 червня 2018 року №569108-1302-1407 та вимоги від 07 лютого 2018 року №5575-17, відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що згідно п.288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. В свою чергу, договір оренди від 17 березня 2009 року, що укладався на ділянку 0,1696 га припинив свою дію у зв`язку зі смертю орендаря ОСОБА_2 в 2015 році. Ніяких змін, доповнень, додаткових угод до договору оренди Кам`янська СР з ним не укладала. Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 23 березня 2016 року про виділення йому в користування земельної ділянки площею 814,06 кв.м. - не виконано, договору оренди цієї ділянки - не укладено.
У відзиві ГУ ДПС у Миколаївській області на апеляційну скаргу вказується, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а оскаржуване судове рішення прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції:
17 березня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з одного боку, та Кам`янською СР, з другого боку, було укладено договір оренди земельної ділянки для комерційного використання під розміщення та обслуговування закусочної " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з шиномонтажем, відповідно до умов якого земельна ділянка передавалася у оренду строком на 10 років, площею 0,1696 гектара.
Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 11 квітня 2013 року проведено реальний поділ зазначеного бару, у зв`язку з чим за ОСОБА_1 визнано право власності на 48/100 частки нежилого приміщення бару " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", а за ОСОБА_2 - 52/100 частки.
Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 23 березня 2016 року визначено порядок користування земельною ділянкою між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 .
02 лютого 2017 року укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки. 
Кам`янською СР листом від 28 грудня 2016 року повідомлено ГУ ДПС у Миколаївській області про внесення змін щодо нарахування орендної плати за земельну ділянку згідно договору оренди земельної ділянки від 17 березня 2009 року на підставі рішення Апеляційного суду Миколаївської області №483/3135/13-ц від 23 березня 2016 року.
Відповідачем проведено нарахування податку зі сплати орендної плати з фізичних осіб, за земельну ділянку загальною площею 0,0814 га за кадастровим номером 4825181201:03:019:0001 за період 2017-2019 роки – 16 892,87 грн.
Розрахунок проведено наступним чином: розмір орендної плати згідно договору оренди земельної ділянки від 17 березня 2009 року №040902100059 х 1,249 (коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Державного агентства земельних ресурсів України від 14 січня 2015 року №6-28-0.22-215/2-15) х 1,433 (коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11 січня 2016 року №6-28-0.22-201 /2-16) х 1,06.
Відповідачем винесені наступні рішення:
-          податкове повідомлення-рішення від 07 червня 2017 року №2472-13 про сплату орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік у сумі 7 631,06 грн.;
-          податкове повідомлення-рішення від 06 червня 2018 року №569108-1302-1407 про сплату орендної плати з фізичних осіб за 2018 рік у сумі 7 631,06 грн.;
-          податкове повідомлення-рішення від 24 червня 2019 року №113869-5312-1407 за несвоєчасну сплату орендної плати з фізичних осіб у сумі 1 630,75 грн.
У зв`язку із не сплатою позивачем зобов`язання з орендної плати землі, відповідачем, також, виставлено податкову вимогу податкову вимогу №5575-17 від 07 лютого 2018 року.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди землі на час нарахування зобов`язань був чинний, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість нарахування позивачу зобов`язання з орендної плати за землю за період з 2017-2019 років та правомірність спірних податкових повідомлень – рішень та вимоги. 
Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на те, що ним з Кам`янською СР не укладався ніколи договір оренди земельної ділянки, оскільки протилежне підтверджено матеріалами справи, зокрема копією договору оренди земельної ділянки від 17 березня 2009 року, копією додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та рішеннями Апеляційного суду Миколаївської області. Доказів припинення договору оренди позивачем не надано. 
Колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, пп.14.1.147 п.14.1 ст. 14, п.269.1 ст. 269, 270.1.1 п.270.1 ст. 270, п.п.287.1, 287.6, 287.7 ст. 287 ПК України.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
За змістом пп.14.1.147 п.14.1 ст. 14 ПК України платою за землю є загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до п.269.1 ст. 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст пп.14.1.73 п.14.1 ст. 14 ПК України, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (піп.14.1.136 п.14.1 ст. 14 ПК України).
Підпунктом 270.1.1 п.270.1 ст. 270 ПК України передбачено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Згідно з п.287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Відповідно до п.287.6 ст. 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
За правилами п.287.7 ст. 287 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, у тому числі зазначеними у п.п.276.1, 276.4 ст. 276, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).
При цьому, ч.ч.1, 2, ст. 120 ЗК України (встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
Принцип економічної обґрунтованості справляння плати за землю як майнового податку полягає в покладенні обов`язку з його сплати на особу, яка має юридичну можливість отримувати прибуток від використання землі, тобто обов`язок із перерахування до бюджету, зокрема, орендної плати пов`язується саме з фактичним отриманням особою права користування земельною ділянкою.
На усіх власників чи користувачів земельними ділянками покладається обов`язок із плати за землю, зокрема у вигляді земельного податку. При цьому у разі набуття права власності чи оренди на нерухоме майно обов`язок із сплати земельного податку або орендної плати покладається на власника/орендаря нерухомого майна, незалежно від факту оформлення права власності чи користування відповідною земельною ділянкою.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 31 січня 2018 року (справа №825/308/17), від 19 червня 2018 року (справа №822/2696/17), від 17 грудня 2019 року (справа №804/4739/16), від 14 травня 2020 року (справа №826/13115/16), від 03 серпня 2020 року (справа №826/13307/18).
Відповідно ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як встановлено рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 23 березня 2016 року у справі №483/3135/13-ц, позивач є власником нежитлової будівлі, за земельну ділянку під якою відповідачем нараховано орендну плату.
Натомість неналежне оформлення договору оренди земельної ділянки з вини позивача, а саме не підписання даного договору, не звільняє останнього від обов`язку перерахування плати за землю, на якій розташоване належне йому майно.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги.
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 18 червня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.