УХВАЛА
 
25 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 748/2700/20
провадження № 61-7899ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 грудня 2020 року та на постанову Чернігівського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, в якому просив:
-          визнати незаконним та скасувати рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , оформлене протоколом № 7 від 30 липня 2020 року, про зняття з квартирної черги майора ОСОБА_1 зі складом сім`ї одна особа, звільненого в запас у зв`язку з закінченням контракту 23 липня 2020 року;
 
-          визнати незаконним та скасувати пункт 3.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 серпня 2020 року № 464 «Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 », відповідно до якого майора ОСОБА_1 зі складом сім`ї 1 (одна) особа, звільненого в запас в зв`язку з закінченням контракту, знято з квартирної черги для отримання житла;
 
-          зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про поновлення майора ОСОБА_1 зі складом сім`ї одна особа на квартирний облік військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов в загальній черзі з 27 липня                   2006 року та у списках осіб, які потребують першочергового отримання житла з 25 березня 2016 року.
 
Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 грудня                  2020 року в складі судді Меженнікової С. П., залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року в складі колегії суддів Мамонової О. Є., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , оформлене протоколом № 7 від 30 липня 2020 року, про зняття майора ОСОБА_1 зі складом сім`ї 1 (одна) особа, з квартирного обліку.
 
Визнано незаконним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05 серпня 2020 року № 464 «Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 » в частині зняття з квартирного обліку майора ОСОБА_1 зі складом сім`ї 1 (одна) особа, звільненого в запас у зв`язку із закінченням контракту.
 
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про поновлення майора ОСОБА_1 на квартирний облік військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов в загальній черзі з 27 липня 2006 року та у списках осіб, які потребують першочергового отримання житла з 25 березня 2016 року.
 
06 травня 2021 року військова частина НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня                        1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії.
 
Справа № 748/2700/20 є справою незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
У касаційній скарзі військова частина НОМЕР_1 посилається на те, що справа має значний суспільний інтерес та виняткове значення для відповідача, оскільки стосується військослужбовців, які в подальшому будуть звільнені з Збройних Сил України, проте не обґрунтовує таке почилання.
 
Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, про те що справа має виняткове знаячення для відповідача та значний суспільний інтерес.
 
З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від                        30 грудня 2020 року та на постанову Чернігівського апеляційного суду від                       06 квітня 2021 року відмовити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                                  Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                       В. І. Крат
 
                                                                                                                        М. М. Русинчук