ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

11 травня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №590/1550/20 
Номер провадження 22-ц/816/705/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Собини О. І. 

сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - ОСОБА_3 , 
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Страшка Олега Володимировича 
на рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 23 лютого 2021 року, в складі судді Сатарової О.В., ухвалене у смт Ямпіль Сумської області, повний текст якого складено 23 лютого 2021 року, 

в с т а н о в и в:         

22 грудня 2020 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Страшка О.В., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , в якому, уточнивши свої позовні вимоги (а.с. 50-51), просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом до 19 травня 2022 року. 
Свої вимоги мотивувала тим, що вони з відповідачем з 30 жовтня 1982 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, проте на даний час шлюбні відносини фактично припинені. 19 травня 2020 року їй встановлено ІІ групу інвалідності, вона є непрацездатною особою, проте відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати їй матеріальну допомогу, хоча працює та має стабільний щомісячний заробіток.
Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 23 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Страшок О.В., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що позивач є непрацездатною особою, їй встановлено ІІ групу інвалідності, отримує мінімальну пенсію, якої не вистачає на придбання продуктів харчування, ліків, оплати комунальних послуг та на лікування. Зазначає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 з її доводами не погоджується, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому, зазначає, що позивача не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги, у розумінні ст. 75 СК України, оскільки вона отримує пенсію, у розмірі що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 30 жовтня 1982 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5, 6). 
Відповідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 26 травня 2020 року, ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, у наслідок загального захворювання, чергова дата огляду - 19 травня 2022 року (а.с. 7). 
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Шосткинському об`єднаному управлінні ПФУ в Сумській області і отримує пенсію по інвалідності, розмір якої з грудня 2020 року становив 1769 грн, що підтверджується довідкою про доходи (а.с. 52).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 4 ст. 75 СК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Так, за положеннями ч.ч. 2-4  ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.
Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. 
Таким чином, право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.
Проте, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем і її представником, доходи ОСОБА_1 забезпечують їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.
Оскільки така умова є обов`язковою у правовідносинах за позовом одного із подружжя до іншого на утримання, що врегульовані Главою 9 Розділу ІІ СК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову  ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Зважаючи на те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Страшка Олега Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 23 лютого 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                         В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина