П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/10098/20	

 	           Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.            додаткове рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса            09 лютого 2021 року 	

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Головного управління Державної податкової служби в Одеській області на додаткове судове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМАГРОЮГ» до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМАГРОЮГ» звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної податкової служби в Одеській області, а саме: визнання протиправною та скасування відмову в підтвердженні статусу платника єдиного податку 4 групи, яка оформлена листом № 3317/10/15-32-51-04-09 від 28 лютого 2020 року; зобов`язання відновити статус платника єдиного податку 4 групи з 01 січня 2020 року; визнання протиправною та скасування відмову в прийнятті податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2020 рік, оформлену листом № 3259/10/15-32-51-04-09 від 28 лютого 2020 року; зобов`язання визнати одержану 07 лютого 2020 року звітну податкову декларацію  платника єдиного податку четвертої групи на 2020 рік такою, що подана у день її фактичного отримання ГУ ДПС в Одеській області.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року задоволено адміністративний позов.
Додатковим судовим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року вирішено питання розподілу судових витрат, в частині витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись з вказаним додатковим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяви про прийняття додаткового судового рішення.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про стягнення з апелянта витрат на професійну правничу допомогу, які понесені позивачем, є помилковим, так як позивачем не обґрунтовано розмір таких витрат належними доказами.
Крім того, апелянт вважає завищеним розмір заявлених позивачем витрат, так як він не відповідає складності даної справи та виконаній адвокатом роботі.
В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про розподіл судових витрат, так як ним належним чином обґрунтовано розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду – скасуванню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «ЕКСІМАГРОЮГ» та адвокатом Макарук І.В. укладено договір про надання правничої допомоги від 09 вересня 2020 року № 09/09/20 та додаткову угоду № 1 від 02 жовтня 2010 року.
Відповідно до п. 2 додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги зазначено вартість послуг, у розмірі 15  000,00 грн.
Згідно п. 3 додаткової угоди № 1 встановлено, що оплата вартості послуг здійснюється протягом 5 робочих днів з дня ухвалення рішення у справі.
Факт надання послуг (правничої допомоги) підтверджується актом надання послуг, на загальну суму 15 000,00 грн.
За наслідком розгляду заяви позивача про прийняття додаткового судового рішення для вирішення питання розподілу судових витрат, в частині витрат на професійну правничу допомогу, судом першої інстанції зроблено висновок про її задоволення та стягнуто понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.
Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно ч. 1 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності відмов податкового органу в підтвердженні статусу позивача, як платника єдиного податку 4 групи, а також в прийнятті податкової декларації платника єдиного податку 4 групи.
В даному випадку, у поданому товариством адміністративному позові зазначено про необхідність проведення розподілу понесених судових витрат за наслідком розгляду справи та додано до нього докази, підтверджуючі розмір понесених судових витрат, зокрема, на професійну правничу допомогу.
В свою чергу, судом першої інстанції за наслідком розгляду справи, проведено розподіл судових витрат та стягнуто на користь товариства понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.
При цьому, після закінчення розгляду справи позивачем подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення у справі для вирішення питання розподілу судових витрат, в частині витрат на професійну правничу допомогу, у сумі 15  000,00 грн.
Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного додаткового судового рішення, яким вирішено питання розподілу судових витрат, в частині витрат на професійну правничу допомогу, у межах доводів та вимог апеляційної скарги податкового органу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
В даному випадку, сторони у справі (крім суб`єктів владних повноважень) мають право на розподіл понесених витрат на правничу допомогу адвоката.
При цьому, розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.
Крім того, розмір таких витрат має бути співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами.
В даному випадку, товариством разом з адміністративним позовом подано акт надання послуг від 02 жовтня 2020 року, зі змісту якого вбачається, що адвокатом надано товариству наступні послуги: ознайомлення з документами; вивчення законодавства та судової практики; надання клієнту консультації; підготовка позовної заяви та додатків до неї; участь у судових засіданнях та складання процесуальних документів (прогнозовано).
При цьому, з наданого акту вбачається, що за надання правової допомоги у даній справі адвокат має отримати 15  000,00 грн., що в 7 разів більше встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2020 році.
Тому, колегія суддів вважає, що зазначена товариством вартість фактично наданих послуг адвоката при поданні позовної заяви (надання консультації та складання одного процесуального документу), на переконання колегії суддів, є завищеною та не відповідає складності даної справи.
При цьому, колегія суддів критично відноситься до зазначеної в акті наданих послуг від 02 жовтня 2020 року вартості прогнозованих послуг, які фактично не надано адвокатом станом на день його складання.
В даному випадку, колегія суддів вважає, що адвокат міг надати докази надання таких послуг з відображенням переліку фактично виконаних адвокатом робіт та калькуляції затраченого адвокатом часу на стадії розгляду справи, або після прийняття судового рішення, у порядку встановленому ч. 7 ст. 139 КАС України.
Внаслідок чого, колегія суддів вважає, що зазначена товариством сума судових витрат не підлягає стягненню з податкового органу.
Між тим, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки зазначеним вимогам КАС України, а як наслідок зроблено помилковий висновок про задоволення вимог товариства у цій частині.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Одеській області – задовольнити частково.
Додаткове судове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року – скасувати.
Залишити без задоволення заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМАГРОЮГ» про ухвалення додаткового судового рішення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Крусян А.В.