ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 460/1792/19
адміністративне провадження № К/9901/18840/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючої судді Блажівської Н.Є., 
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,
за участі:
секретаря судових засідань: Жураковської Б.М.,
представника Позивача: Горєлова О.Л.,
представників  Відповідачів: Іванського В.І.,
розглянувши у режимі відеоконференції  касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (правонаступник Офісу великих платників податків ДФС)
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2019 року (суддя Дудар О.М.)
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2020 року (головуючий суддя: Ніколін В.В., судді: Гінда О.М., Старунський Д.М.)
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» 
до Офісу великих платників податків ДФС (правонаступник - Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків)
про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), 
В С Т А Н О В И В:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. Короткий зміст позовних вимог
Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот» (надалі також - ПАТ «Рівнеазот», Позивач) звернулося до суду з позовом до Офісу великих платників податків ДФС (надалі також -Відповідач, правонаступник Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 4 червня 2019  року №Ю-258-11. 
В обґрунтування позову зазначило, що оскаржуваний індивідуальний акт прийнято Відповідачем без дотримання вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки Позивачем, незважаючи на арешт коштів на банківськиї рахунках, було забезпечено сплату єдиного соціального внеску за квітень 2019 року у сумі 8491206,69 грн за посередництва ТОВ «Хім-Трейд», проте перераховані кошти безпідставно не зараховані Відповідачем в рахунок сплати єдиного внеску.
1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2020 року,  позов задоволено в повному обзязі: визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від  4 червня 2019 року №Ю-258-11.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції,  з якими погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновків, що: 
-          ТОВ «Хім-Трейд», перераховуючи соціальний внесок, діяло як повірений від імені Позивача, а не як самостійний платник, а відтак останнім були вжиті всі заходи спрямовані на виконання покладеного обов`язку щодо сплати єдиного внеску;
-          вимога від 7 грудня 201 року5 №Ю-258-11, як і вимоги під тим самим порядковим номером, які приймались надалі, були у визначені законом строки оскаржені ПАТ «Рівнеазот», податкові органи безпідставно змінювали призначення здійснених ПАТ «Рівнеазот» платежів, що направлялись на сплату задекларованих поточних зобов`язань зі сплати єдиного внеску (відображених у поданих Звітах про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів) та протиправно направляв вказані кошти в рахунок погашення суми недоїмки, яка, як встановлено судовими рішеннями, відсутня.
Також судами зроблено посилання на постанови Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі №817/85/16, від 06 лютого 2020 року у справі №817/110/16  як на такі, в яких сформовані аналогічні за змістом правові висновки щодо застосування норм права . 
1.3. Короткий зміст касаційної скарги та відзиву на неї
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив рішення судів  скасувати і ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
При цьому Відповідач підставою касаційного оскарження визначив пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
У відзиві на касаційну скаргу Позивач просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін. 
У судовому засіданні суду касаційної інстанції представники Позивача та Відповідача підтримали відповідні вимоги. 
2. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановами головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції у Рівненській області Гаврилюка О.Я. від 18 жовтня 2018 року в межах зведеного виконавчого провадження №55154344 та головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. в межах виконавчого провадження №57556013 накладено арешт на кошти, які знаходяться на рахунках ПАТ «Рівнеазот», а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення таких постанов.
Вказане унеможливило виконання Позивачем обов`язку щодо сплати єдиного внеску у спосіб, визначений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі  також - Закон), тобто шляхом перерахування відповідних коштів з рахунку платника на рахунок органу доходів і зборів.
З метою своєчасного виконання обов`язку зі сплати єдиного внеску між ПАТ «Рівнеазот» (довіритель) та ТОВ «Хім-Трейд» (Повірений) укладено договір доручення від 18 лютого 2019 року №134, згідно з пунктами 1.1- 1.2 якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Повірений зобов`язується від імені та за рахунок Довірителя виконувати грошові зобов`язання (перелік юридичних дій), порядок виконання та інші вказівки передбачаються Сторонами у додатках до Договору. Виконані грошові зобов`язання, вчиненні Повіреним на виконання цього Договору та/або прийняття Повіреним виконання грошових зобов`язань від інших осіб на виконання цього Договору, створюють, змінюють, припиняють цивільні права та обов`язки Довірителя. 
На виконання вимог договору, Позивачем видано довіреність від 20 лютого 2019  року №3723-ю, якою уповноважено ТОВ «Хім-Трейд» вчиняти від імені ПАТ «Рівнеазот» дії згідно з договором доручення, зокрема, сплачувати (перераховувати) єдиний соціальний внесок.
Відтак, сплата єдиного внеску за квітень 2019 року здійснювалася від імені та за рахунок ПАТ «Рівнеазот» його повіреним ТОВ «Хім-Трейд», що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, у графі «призначення платежу» яких  вказано, що оплата єдиного внеску за квітень 2019 року здійснювалася від імені ПАТ «Рівнеазот» згідно з довіреністю від 20 лютого 2019  року №3723-ю.
14 травня 2019 року сформовано та надіслано контролюючому органу звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за квітень 2019 року, згідно з яким ПАТ «Рівнеазот» самостійно визначено суму єдиного внеску 8491206,69 грн.
Листами від 14 червня 2019 року №1687 та  від 24 червня 2019 року  №1743 Позивач повідомив Відповідача про оплату в квітні та травні 2019 року єдиного внеску через підприємство ТОВ «Хім-Трейд» згідно з договором доручення та довіреністю на суми 10729794,82 грн. і 8868851,72 грн. відповідно. 
До оспорюваної вимоги від 4 червня 2019  року №Ю-258-11, як встановлено судами попередніх інстанцій, включено заборгованість зі сплати єдиного внеску, яка вже включена до попередніх вимог, зокрема, від 14 вересня 2017 року, від 12 жовтня 2017 року, від 14 листопада 2017 року, від 14 грудня 2017 року, від 15 січня 2018 року, від 14 лютого 2018 року, від 15 березня 2018 року, від 16 квітня 2018 року, від 15 травня 2018 року, від 13 червня 2018 року, від 12 липня 2018 року, від 13 серпня 2018 року, від 13 вересня 2018 року, від 11 жовтня 2018 року, від 13 листопада 2018 року, від 16 січня 2019 року, від 4 лютого 2019 року, від 6 березня 2019 року, від 1 квітня 2019 року, від 8 травня 2019 року.
Рішеннями Рівненського окружного адміністративного суду, що набрали законної сили, зокрема, у справах №817/85/16, №817/110/16, №817/299/16, №817/902/16,  №817/845/17, №817/1135/17, №817/1671/17, №817/1895/17, №817/2265/17, №817/1608/18, №817/2312/18, №460/2835/18, №460/98/19, №460/741/19, №460/1054/19 підтверджується скасування частини з попередніх вимог про сплату (недоїмки) з єдиного внеску як протиправних та відсутність суми недоїмки зі сплати єдиного внеску.
Незважаючи на відповідні судові рішення, по особовому рахунку Позивача на момент виникнення спірних правовідносин та на дату звернення до суду з даним позовом продовжувала обліковуватися недоїмка зі сплати єдиного внеску, що, зокрема, підтверджується даними інтегрованої картки платника податків.
Відповідачем 4 серпня 2019 року сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-258-11, відповідно до якої Позивача зобов`язано сплатити суму боргу у розмірі 50 692 069,34 грн за порушення останнім вимог  статті 25 Закону.
За результатами оскарження цієї вимоги в адміністративному порядку  рішенням Державної фіскальної служби України від 19 липня 2019  року №34332/6/99-99-11-05-02-25 скаргу Позивача залишено без задоволення, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 4 червня 2019  року №Ю-258-11 - без змін.
3. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
3.1. Доводи Відповідача (особи, яка подала касаційну скаргу)
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що суди, ухвалюючи рішення не врахували, що єдиний соціальний внесок був сплачений третьою особою, тобто не Позивачем, і на момент винесення рішення апеляційною інстанцією, всі суми по єдиному соціальному внеску були зараховані на рахунки податкового органу.
Відповідач стверджує, що Офісом великих платників податків ДПС в процесі розгляду справи в грудні 2019 року відповідно до облікової картки платника податків ПАТ «Рівнеазот» по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахованому роботодавцями на суми заробітної плати, винагород за договорами, допомоги по тимчасовій непрацездатності протягом 17 - 18 грудня 2019 року відбулося зарахування коштів по нарахованому єдиному внеску, внаслідок чого заборгованість повністю по винесених вимогах №Ю-258-11 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 50 692 069,34 грн. була погашена. Тому в автоматичному режимі відбулося відкликання вимог про сплату боргу. Тобто, станом на даний час усі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-258-11 є відкликані, тому, відсутній предмет спору між сторонами.
3.2.Позиція Позивача (особи, що подала відзив на касаційну скаргу)
Вважаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій законними та обґрунтованими, Позивач посилається на те, що судами надано юридично правильну правову оцінку обставинами, відповідно до яких в результаті реалізації між Позивачем та Повіреним їхніх взаємовідносин за договорами доручення, не відбулось передачі третім особам обов`язку платника (Товариства) по сплаті єдиного внеску, що заборонено частиною дев`ятою статті 25 Закону. Сама лише обставина, що відповідні перерахування власних коштів платника єдиного внеску відбулись не з його власного рахунку, в умовах неможливості використання власних рахунків платника, не свідчить про порушення платником вимог частини дев`ятої статті 25 Закону. Представник Позивача вважає, що у випадку наявності прогалин у спеціальному нормативно-правовому акті - Законі - щодо порядку (способу) виконання обов`язку платника по сплаті єдиного соціального внеску, за умов об`єктивної неможливості скористатися передбаченим Законом способом виконання такого обов`язку, правомірними є дії платника єдиного внеску, спрямовані на забезпечення виконання цього обов`язку у будь-який інший спосіб, що не суперечить чинному законодавству.
Висновки аналогічного характеру, як зазначено у відзиві на касаційну скаргу, викладені в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: від 21 грудня 2018  року у справі №805/1429/17-а,  від 25 січня 2019 року у справі №817/85/16; від 25 січня 2019  року у справі №812/59/16, від  6 лютого 2020 року  у справі №817/110/16, від 6 лютого 2019 року у справі №812/1281/17, від 29 січня 2019 року у справі №812/15/17.
Таким чином, як вказує представник Позивача, в даній категорії справ наявний висновок Верховного Суду по спірних правовідносинах. 
Позивач стверджує, що суди першої та апеляційної інстанції правомірно дійшли висновку, що перерахування повіреним грошових коштів на сплату єдиного внеску від імені та за рахунок довірителя Позивача, не суперечить положенням частини дев`ятої статті 25 Закону.
У відзиві також зазначено про те, що Відповідачем не надано жодного рішення щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), а відтак, оскаржувана Вимога підлягає правовій оцінці по суті. Позивач вважає, що  оскільки вимога про сплату боргу (недоїмки) не є відкликаною, повне відновлення законних прав та інтересів Позивача без скасування оскаржуваної вимоги не можливе, вимога вважатиметься узгодженою, що надасть право Відповідачу нарахувати пеню
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
4.1. Оцінка доводів учасників справи і висновку судів першої та апеляційної інстанцій
Верховний Суд, заслухавши представників Відповідача, Позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, виходить з такого. 
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіряючи правильність наданої судами попередніх інстанцій правової оцінки оскаржуваному Позивачем індивідуальному акту в контексті недотримання Відповідачем частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України при його прийнятті, Суд звертає увагу на таке. 
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 7 травня 2015 року за №508/26953 (надалі також Інструкція №; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування -  це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Абзацом першим пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону встановлено, що платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно з положеннями пункту 1 частини другої статті 6 Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Частиною сьомою статті 9 Закону визначено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.
А частиною восьмою цієї статті, - що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Підпунктом 1 пункту 2 розділу 4 закріплено правило, згідно з яким, сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку такого платника у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби України, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь).
Верховний Суд, за результатами тлумачення норм Закону та Інструкції, у постановах від 25 січня 2019 року у справі №817/85/16, від 06 лютого 2020 року у справі №817/110/16 сформував такі правові висновки:
-          Закон, який є спеціальним, покладає на платників єдиного соціального внеску, безумовний, пріоритетний  обов`язок зі сплати єдиного соціального внеску шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів з його банківського. 
-          спірні правовідносини, які стосуються збору (справляння) єдиного соціального внеску, за своєю суттю є публічно-правовими. При цьому Законом не врегульовано випадки наявності обставини, що виключають (унеможливлюють) виконання обов`язку зі сплати єдиного внеску. Тобто у спеціальному законі, виключно яким визначається порядок сплати єдиного внеску (частина друга статті 2), наявні прогалини щодо порядку виконання встановленого обов`язку платника єдиного внеску щодо його сплати в умовах, зокрема, неможливості застосування регламентованого цим Законом способу виконання відповідного обов`язку. Наявність таких прогалин обумовлює безпосереднє застосування регламентованих цим Законом принципів: обов`язковості сплати та захисту прав і законних інтересів застрахований осіб (стаття 3), а також положень інших нормативно-правових актів в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 1).
Наведене вище спростовує доводи Відповідача щодо відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи на виконання вимог наведеної норми правові висновки Верховного Суду, викладені у  наведених вище постановах суду касаційної інстанції, Суд звертає також увагу на те, що ПАТ «Рівнеазот», як платник єдиного внеску, повинен був дотримуватись чітко визначених Законом обов`язків, а відтак не міг ухилитися від сплати єдиного внеску, незважаючи на те, що на всі кошти, які містилися на його рахунках, накладено арешт. Однак, в силу наведених обставин, останнє було позбавлене можливості здійснити сплату єдиного внеску зі свого банківського рахунку, що і стало підставою для вжиття заходів, спрямованих на виконання свого обов`язку щодо сплати внеску шляхом укладення договору з ТОВ «Хім-Трейд».
При цьому, доводам про те, що перерахування повіреним - ТОВ «Хім-Трейд» грошових коштів на сплату єдиного внеску від імені та за рахунок довірителя Позивача, суперечить положенням частини дев`ятої статті 25 Закону, судами першої та апеляційної інстанцій надана юридично правильна оцінка. Так, буквальний зміст вказаної норми свідчить передача платниками єдиного внеску саме своїх обов`язків з його сплати третім особам заборонена.
В розумінні Цивільного кодексу України (надалі  також - ЦК України) передача обов`язків щодо сплати є фактично переведенням боргу, і здійснюється шляхом заміни боржника у зобов`язанні за правилами статтями 520-521 ЦК України, тобто шляхом укладення відповідного правочину, на укладення якого необхідна згода кредитора. ПАТ «Рівнеазот» такої угоди з ТОВ «Хім-Трейд» не укладало і жодних доказів зворотного суду не надано.
Також за правилами, передбаченими статтею 528 ЦК України, виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.
При цьому, в  ході розгляду справи не надано жодного доказу на підтвердження покладення ПАТ «Рівнеазот» виконання свого обов`язку по сплаті єдиного внеску на ТОВ «Хім-Трейд».
Крім того, як зазначено судами та не спростовано Відповідачем у касаційній скарзі, договір, укладений між ПАТ «Рівнеазот» та ТОВ «Хім-Трейд», не може розглядатися, ні як угода про переведення боргу, ні як покладення ПАТ «Рівнеазот» на ТОВ «Хім-Трейд» своїх обов`язків по сплаті єдиного внеску, позаяк в такому випадку ТОВ «Хім-Трейд» вчиняло певні юридичні дії не від свого імені, а від імені та за рахунок довірителя, тобто ПАТ «Рівнеазот». А тому платником єдиного внеску як було, так і залишилося ПАТ «Рівнеазот».
Відповідно до частин першої, третьої статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237). Представництво виникає на підставі зокрема договору (частина третя статті 237).
Частиною першою статті 1000 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
Відповідно до статті 1003 Цивільного кодексу України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.
Виходячи із аналізу саме положень цивільного законодавства Суд приходить до висновку, що в результаті реалізації між Позивачем  та  ТОВ «Хім-Трейд» як Повіреним їхніх взаємовідносин за договором доручення, не відбулось передачі третім особам обов`язку платника (Товариства) по сплаті єдиного внеску, що заборонено частиною дев`ятою статті 25 Закону.
У Суду немає підстав вважати такий висновок не відповідає чинному на час виникнення спірних правовідносин законодавству, зокрема частині дев`ятій статті 25 Закону, позаяк власником коштів, від імені якого здійснено відповідні платежі в рахунок сплати сум єдиного соціального внеску є саме Позивач, а не будь-яка третя особа. 
Сама лише обставина, що відповідні перерахування власних коштів платника єдиного внеску відбулись не з його власного рахунку, в умовах неможливості використання власних рахунків платника (що не є спірним між сторонами), не свідчить про порушення платником вимог частини дев`ятої статті 25 Закону. 
Крім того, необхідно зазначити й те, що в касаційній скарзі не наведено доводів, які б давали підстави вважати правомірними дії Відповідача щодо включення до складу вимоги, з приводу правомірності якої виник спір у цій справі, сум недоїмки, визначених на підставі попередніх вимог, які оскаржувались у судовому порядку та в подальшому на підставі судових рішень, що набрали законної сили, у справах №817/85/16, №817/110/16, №817/299/16, №817/902/16, №817/845/17, №817/1135/17, №817/1671/17, №817/1895/17, №817/2265/17, №817/1608/18, №460/2835/18, №460/98/19, №460/741/19, №460/1054/19 скасовані.
Так, згідно з пунктом 2 розділу IV Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 9 грудня 2015 року №1124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 3 лютого 2016  року за № 178/28308, скарга на вимоги та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу подана з дотриманням порядку і строків, визначених пунктом 3 розділу II та пунктом 1 розділу IІІ цього Порядку, зупиняє строки їх сплати до винесення рішення контролюючим органом вищого рівня або дня набрання судовим рішенням законної сили.
Зміст наведеного вище свідчить про обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності правових підстав у Відповідача для зарахування поточних платежів Позивача в рахунок оплати суми недоїмки, визначеної за попередній період та, відповідно, для зарахування подальших поточних платежів в рахунок погашення недоїмки визначеної, зокрема і у оскаржуваній вимозі.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що податковим органом прийнято оскаржувану вимогу незаконно.
Щодо доводів Відповідача про необхідність закриття провадження у справі з тих підстав, що відповідна вимога є відкликаною, то вони є необґрунтованими та не підтвердженими відповідними належними та допустимими в розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України доказами, наданими під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій.  А тому  не вказують на невірну оцінку судами обставин у справі та не можуть слугувати підставою для висновків про відсутність спору у справі. 
Враховуючи зміст встановлених фактичних обставин, описаних вище, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, Суд дійшов висновку, що Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності оскаржуваного Позивачем індивідуального акта.
Таким чином, доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі обставин, з огляду на що підстави для скасування рішень судів попередніх інстанцій відсутні.
4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Суд звертає увагу на таке.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є необґрунтованими.
Отже, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Згідно із частиною першою статті  350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 3, 344, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
П О С Т А Н О В И В
Касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (правонаступник Офісу великих платників податків ДФС) залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуюча суддя                                                                           Н.Є. Блажівська

Судді                                                                                                 О.В. Білоус

                                                                                                         І.Л. Желтобрюх