КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №2608/20647/21                                        Головуючий у І інстанції - Кириленко Т.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/5317/2021       Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
01 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,
за участю секретаря  Линок В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюприватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ігнатенка Костянтина Едуардовича на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ігнатенка Костянтина Едуардовича, стягувач - ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ-КРЕДО»,-
                                                                 встановив:
28 грудня 2020 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ігнатенка Костянтина Едуардовича, стягувач - ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ-КРЕДО», в якій він просить суд визнати неправомірними на припинити дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ігнатенка Костянтина Едуардовича по продажу належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1 через електронні публічні торги державного підприємства «СЕТАМ» у зв`язку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті» та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ігнатенка К.Е. усунути порушення його прав на квартиру АДРЕСА_1 та не здійснювати електронні публічні торги по продажу вказаної квартири.
   Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ігнатенка Костянтина Едуардовича, стягувач - ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ-КРЕДО» - задоволено.
Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ігнатенка Костянтина Едуардовича у виконавчому провадженні ВП № 59556982 від 16.07.2019р. щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу на електронних торгах у зв`язку з дією мораторію, визначеного Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ігнатенка Костянтина Едуардовича усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом припинення звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом продажу на електронних торгах у зв`язку з дією мораторію, визначеного Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у виконавчому провадженні № 59556982 від 16.07.2019р. на час дії Закону Україну «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Не погоджуючись з ухвалою суду, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ігнатенко Костянтин Едуардович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив ухвалу суду скасувати і в задоволенні скарги відмовити з тих підстав, що ОСОБА_1 пропустив строк для звернення із даною скаргою, передбачений ст. 449 ЦПК України. А також у зв`язку з непоширенням на спірні правовідносини положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті», посилаючись на те, що ОСОБА_1 не використовує вказану квартиру в якості постійного місця проживання, оскільки більшість часу проводить за кордоном. 
Відзив у встановленому законом порядку до суду не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 06.06.2008 року року між ПАТ«Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11356814000, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 споживчий кредит в іноземній валюті у сумі 100 000 доларів США строком до 06.06.2018 року зі сплатою 14,5 % річних за користування кредитом (далі - Договір). (т. 1 а.с. 7-15).
Відповідно до п. 2.1. Договору, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником приймається застава квартири загальною площею 58, 4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та перебуває у власності ОСОБА_1 та порукою ОСОБА_2 .
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.02.2011 року, у зв`язку з невиконанням умов Договору, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку було стягнуто заборгованість за Договором у розмірі 996316 грн. 44 коп., судовий збір у сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.
Пізніше, 21.12.2012року за результатами перегляду вказаного рішення за нововиявленими обставинами, було ухвалено нове рішення, яким заборгованість стягнута лише з ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 93-95). Підставою ухвалення цього рішення слугувало рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13.08.2012року, яким було визнано недійсним договір поруки № 209548 від 06.06.2008 року, укладений між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 69).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.03.2018року було замінено стягувача ПАТ «Укрсиббанк» його правонаступником - ПАТ «Дельта Банк» та поновлено строк пред`явлення виконавчих листів до виконання (т. 2 а.с. 26-27).
У подальшому ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.07.2020 року було замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ-КРЕДО» (т. 2, а.с. 75-78).
На підставі заяви ПАТ «Дельта Банк» від 04.07.2019 року про примусове виконання виконавчого листа № 2608/20647/12 від 18.05.2018 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту, судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва було відкрито виконавче провадження № 59556982 від 16.07.2019 року (т. 2 а.с. 173).
Постановою приватного виконавця від 15.01.2020 року про опис та арешт майна (коштів) боржника накладено арешт та описано нерухоме майно боржника, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 58,4 кв. м., житловою площею 39,9 кв. м. (т. 2 а.с. 145).
Окрім цього, приватним виконавцем було складено заявку від 17.03.2020 року, щодо реалізації арештованого майна боржника, яку направлено ДП «СЕТАМ». Оголошення щодо продажу предмета іпотеки було опубліковано 20.03.2020 року (а.с. 190-193).
2.04.2020р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про незаконність дій приватного виконавця щодо звернення стягнення на належну йому квартиру під час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення коштів кредитів в іноземній валюті", проте ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 9.04.2020р. у відкритті провадження відмовлено (т. 2 а.с. 194-195).
18.05.2020р. заявник звернувся з заявою до Міністерства юстиції України з приводу дій приватного виконавця щодо звернення стягнення на належну йому на праві власності квартиру, на підставі якої було проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності приватного виконавця, за результатами якої складено довідку від 15.06.2020р. про відсутність порушень вимог законодавства (т. 2 а.с. 196-201).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.10.2020р. визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця Ігнатенко К.Е. у виконавчому провадженні № 59556982 та скасовано постанову приватного виконавця від 7.09.2020р. про зупинення виконавчих дій (т. 2 а.с. 207-209).
22.11.2020р. ОСОБА_1 повторно звернувся до Міністерства юстиції України з заявою з приводу дій приватного виконавця, в тому числі і щодо реалізації нерухомого майна, яке є єдиним житлом і предметом іпотеки по кредитному договору позики в іноземній валюті у виконавчому провадженні № 59556982, на підставі якої було проведено позапланову невиїзну перевірку, за результатами якої складено довідку від 6.01.2021р. про встановлення порушення підпункту 1 п. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (т. 2 а.с. 211-217).
Згідно з відомостями веб-сайту з реалізації арештованого майна OpenMarket , майно боржника перебуває на реалізації - лот № 457373, аукціон призначено на 11.01.2021 року.
Як вбачається з тексту рішення Святошинського районного суду від 21.12.2012 року, на підставі якого було видано зазначений виконавчий лист, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто суму боргу за договором про надання споживчого кредиту № 11356814000 від 06.06.2008 року в розмірі 125958,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04.10.2010 року становить 996316,44 грн. (т.1 а.с. 93-95).
Також, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та договору іпотеки від 6.06.2008р., квартира АДРЕСА_1 перебуває у іпотеці, де іпотекодавцем є ОСОБА_1 , а іпотекодержателем - ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ-КРЕДО», розмір основного зобов`язання - 100000 доларів США (т. 2 а.с. 140, 148-149).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , в якій він зареєстрований з 19 вересня 2002 року по теперішній час (т. 2 а.с. 178).
Посилання приватного виконавця на те, що спірна квартира не використовується боржником як місце постійного проживання, оскільки згідно відповіді Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником кордону № 92415849 від 14.12.2020р. ОСОБА_1 більшість часу проводить за кордоном, тобто фактично не проживає за адресою своєї реєстрації суд вважав безпідставним, оскільки в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження той факт, що ОСОБА_1 має у власності інше житло або інше конкретне місце проживання.
В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив і дані його пояснення не були спростовані, з 2018р. він дійсно постійно їздить на заробітки у Польщу, оскільки в Україні у зв`язку з порушенням справи про банкрутство на його рахунки накладено арешт і він не має можливості вести трудову діяльність, однак кожні 2-3 місяці він повертається до спірної квартири, оскільки іншого місця проживання не має.
Отже, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , загальна площа якої не перевищує 140 кв. м, іншого нерухомого майна у власності не має, добровільної згоди на відчуження спірного майна не надавав, а тому суд дійшов висновку, що на дану квартиру поширюється дія мораторію, виходячи із положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Суд не прийняв в якості доказу добровільну згоду боржника на звернення стягнення на спірну квартиру, а саме його заяву від 13.11.2019р. на адресу ПАТ "Дельта-банк", на яку посилається приватний виконавець, оскільки як такої згоди на її реалізацію вона не містить, а лише підтверджує відсутність у боржника та його сім`ї іншого житла та вимогу про його надання у разі передачі квартири на торги (т. 2 а.с. 174).
Строк для звернення до суду з даною скаргою суд вважав непропущеним, оскільки боржник оскаржує не постанову про опис та арешт квартири, а дії приватного виконавця, що полягають у примусовому зверненні стягнення на предмет іпотеки (відчуження без згоди власника) під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та просить не здійснювати електронні публічні торги по продажу квартири - тобто у примусовій реалізації належної боржнику квартири, які тривають до цього часу, оскільки електронні торги в черговий раз призначалися на січень 2021року та були скасовані у зв`язку з розглядом даної скарги. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що постановами приватного виконавця від 28.05.2020р. та від 7.09.2020р. вчинення виконавчих дій в даному виконавчому провадженні було зупинено, в тому числі і у зв`язку з дією мораторію на задоволення вимог кредиторів та реалізація майна з 21.04.2020р. не відбувалася і лише після скасування вказаної постанови приватного виконавця ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.10.2020р. та зобов`язанням приватного виконавця відновити виконавче провадження № 59556982 з примусового виконання виконавчого листа № 2608/20647/12 від 18.05.2018р. дії приватного виконавця, спрямовані на звернення стягнення на належну боржнику квартиру були відновлені шляхом призначення торгів на 11.01.2021р., що і обумовило звернення до суду з даною скаргою.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.
        07 червня 2014 року набрав чинності Закон N 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону N 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
 
Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону N 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.
 
Водночас Закон N 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.
 
Таким чином встановивши, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , загальна площа якої не перевищує 140 кв. м, іншого нерухомого майна у власності не має, добровільної згоди на відчуження спірного майна не надавав і кредит був наданий в іноземній валюті, суд обґрунтовано дійшов висновку, що на дану квартиру поширюється дія мораторію, виходячи із положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
 
            Згідно ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
 
Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
 
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
            У встановленому законодавством порядку приватним виконавцем не надано доказів про те, що нерухоме житлове майно не використовується як місце постійного проживання позичальника, та доказів тому, що у останнього у власності знаходиться інше нерухоме житлове майно.
 
            Отже за відсутності доказів вказаним обставинм, в цій частині доводи апеляційної скарги є недоведеними.
            В інший частині доводи апеляційної скарги щодо пропуску строків звернення до суду не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки ОСОБА_1 оскаржує не постанову про опис та арешт квартири, а дії приватного виконавця, що полягають у примусовому зверненні стягнення на предмет іпотеки (відчуження без згоди власника) під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та просить не здійснювати електронні публічні торги по продажу квартири, тобто у примусовій реалізації належної боржнику квартири шляхом призначення торгів на 11.01.2021р., в той час як зі скаргою він звернувся до дати призначення торгів.
 
За таких обставин, оскільки оскаржуються дії щодо примусової реалізації квартири через призначені торги, за наслідками яких відбувається перехід права власності і це право в частині реалізації (відчуження) квартири та торгах ще не порушено (торги ще не відбулись), підстав для висновку, що строк звернення до суду пропущений, не має. 
 
            Таким чином, коли доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, апеляційна скарга як не обґрунтована підлягає залишенню без задоволення.
Ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, 
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ігнатенка Костянтина Едуардовича залишити без задоволення.  
 
 Ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 23 лютого 2021 року залишити без змін.
 
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

 
Суддя-доповідач                                                             В.В. Гуль
 
Судді                                                                                Ю.О. Матвієнко
 
                                                                                           Я.С. Мельник