ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

7 червня 2021 року

м. Харків

Справа № 643/15523/20
Провадження № 22-ц/818/2871/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та дружину до досягнення дитиною трьох років, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2020 року,-
 в с т а н о в и в:
У жовтні 2020 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову та аліменти на утримання дружини у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, починаючи з дня подання позовної заяви. 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 02.03.2019 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб. У шлюбі у них народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після того, як дитині виповнилось два місяці, відповідач покинув сім`ю і почав жити окремо, припинив спілкування та не надає жодної матеріальної допомоги малолітній дитині, яка перебуває на її утриманні та мешкає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина має вроджену ваду нирок, тож постійно перебуває на диспансеризації у лікарні та потребує постійних витрат на лікування. Між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини.
Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.10.2020, і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, до досягнення ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07.10.2020 року, і до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , в дохід держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.
Судове рішення мотивовано тим, що згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд взяв уваги інтереси дитини, в зв`язку з чим задовольнив позов частково та стягнув з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Керуючись ст. 84 ЦПК України суд також дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 22.12.2021 частково, ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на її утримання до досягнення ОСОБА_3 трьох років в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку. В іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом у своєму рішенні не викладено з яких мотивів він виходив, ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення на користь позивача аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку відповідача. 

Судом не досліджувалось питання платоспроможності відповідача.

Відповідач наголошує на тому, що взагалі не отримував ухвалу про відкриття провадження у справі, був позбавлений можливості надати свої пояснення та докази по справі.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому вона просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Вважає рішення суду першої інстанції ухваленим з дотриманням норм процесуального та матеріального права. 

В обґрунтування відзиву вказує, що відповідач є працездатним, молодим чоловіком, інших утриманців не має, вад здоров`я, які б обмежували його можливості працювати немає. 

Вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини є законодавчо закріпленою, а тому підлягає задоволенню.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.
Рішення суду оскаржується в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу ОСОБА_2 . В іншій частині рішення суду не переглядається.
Судом встановлено, що сторони з 02.03.2019 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 /а.с.8/.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем.
Дитина має вроджену хворобу, а саме вроджену аномалією ОСВС, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10-19).
Дитина сторін проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка не працює, доглядає дитину.
Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_1 вказувала, що її чоловік та батько дитини добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання, через що позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трьох років та на утримання дитини.
Таким чином, між сторонами виник спір стосовно надання відповідачем утримання позивачці як дружині, яка доглядає дитину до трьох років та спільної дитини.
Частиною 2 статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Відповідно до частини 4 статті 84 СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Підстави для припинення такого права передбачені ст. 85 СК України: право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини, а також право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини.
Порядок та способи сплати аліментів подружжю визначені законодавством наступним чином.
Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед (частини 1-3 статті 77 СК України).
За рішенням суду розмір аліментів присуджується одному з подружжя у частці від заробітку другого з подружжя і у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (частини 1-3 статті 80 СК України).
Таким чином, підставами для виникнення права у дружини на утримання за даною нормою є проживання з нею дитини віком до трьох років та наявність у відповідача можливості надавати дружині матеріальну допомогу, через що вимоги позивачки, з якою проживає їх з відповідачем донька, яка не досягла трьох років, є обґрунтованими з урахуванням того, що відповідач є працездатною особою, тобто має можливість надавати дружині матеріальну допомогу.
За таких обставин суд першої інстанції, проаналізувавши матеріали справи, повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини, яка в силу статті 84 СК України має право на таке утримання.
Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дружини, суд першої інстанції, правильно застосувавши наведенні вище положення СК України, дійшов обгрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, з врахуванням того, що з нього також стягуються аліменти на утримання спільної доньки..
Аргументи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача із стягненням аліментів на утримання дружини через недоведеність можливості відповідача надавати таке утримання.
Колегія суддів такі аргументи відхиляє як безпідставні.
Так, відповідач є особою працездатного віку, доказів щодо неможливості надання матеріальної допомоги на утримання дружини у розмірі, який визначений судом, ним не надано. 
Зокрема відповідачем не надано доказів відсутності у нього заробітку через наявність об`єктивних поважних причин як то стан здоров`я тощо.
Також суд при визначенні розміру утримання дружині враховує про його обов`язок надавати утримання також малолітній доньці.
Відповідачем у підтримку своїх посилань, щодо не з`ясування судом його платоспроможності, не надано жодних доказів, які б свідчили про неможливість надавати грошову допомогу дружині, визначену судом першої інстанції.
Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку відповідача, оскільки саме такий розмір відповідає інтересам дружини, обов`язку відповідача з її утримання та не призведе до порушення прав сторін по справі. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частини 1, 13 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, судові витрати покладаються на відповідача, а тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат апеляційним судом.
Керуючись статтями 367-369, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
по с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2020 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття. Касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків,передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук