УХВАЛА
іменем України
17 травня 2021 року
м. Київ
справа № 483/702/19
провадження № 51-2423ска21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 березня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 8 квітня 2021 року щодо нього у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП).
Встановлені обставини
З інформації, що міститься в провадженні за скаргою убачається, що постановою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 травня 2019 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі
145 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 грн, а також стягнуто судовий збір в сумі 384,20 грн.
Постановою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 березня 2021 року ОСОБА_4 відмовлено у прийнятті заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови цього суду від 10 травня 2019 року щодо нього.
Миколаївський апеляційний суд постановою від 8 квітня 2021 року відмовив ОСОБА_4 у прийнятті апеляційної скарги на вказане рішення міськрайонного суду від 2 березня 2021 року щодо нього.
Суть питання
У касаційній скарзі ОСОБА_4  зазначає про незаконність рішень місцевого й апеляційного судів, через що просить скасувати їх постанови, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).
У Кодексі України про адміністративні правопорушення, який має відповідну логічно вибудувану конструкцію, унормовано, зокрема, послідовність процедурних дій щодо розгляду та вирішення питань, пов`язаних із притягненням особи до адміністративної відповідальності; порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, ухваленої по суті; порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.
Так, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення такої постанови; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено; постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (частини 2, 10 ст. 294 КУпАП).
Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції у справах про адміністративні правопорушення, встановлене у
ст. 294 КУпАП, відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
Враховуючи вищевикладене, судові рішення постановлені у справі про адміністративне правопорушення в порядку, передбаченому КУпАП, не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке
не підлягає оскарженню у касаційному порядку.
З огляду на викладене оскільки ОСОБА_4 у касаційній скарзі порушує питання про скасування постанов місцевого й апеляційного судів по справі про адміністративне правопорушення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку, Верховний Суд, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 294 КУпАП і п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на постанову Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 березня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду
від 8 квітня 2021 року щодо нього у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню
не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                     ОСОБА_3