ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 661/92/21 Головуючий в І інстанції: Ведяшкіна Ю.В.
Номер провадження: №22-ц/819/1079/21 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого         Майданіка В.В.,
       суддів:         Кутурланової О.В.,
                               Орловської Н.В.,
       секретар                Давиденко І.О.,         

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 26 березня 2021 року, у складі судді Ведяшкіної Ю.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа – Відділ реєстрації Виконавчого комітету Новокаховської міської ради, про визнання реєстрацій місця проживання такими, що не відповідають вимогам законодавства та такими що здійсненні на підставі недійсних документів, скасування реєстрації місця проживання,

В С Т А Н О В И В :

28 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив: 
--- визнати реєстрації місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , вчинені відповідно 26 листопада 2013 року та 28 лютого 2015 року такими, що не відповідають вимогам законодавства та здійснені на підставі недійсних документів;
--- скасувати реєстрації місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , вчинені відповідно 26 листопада 2013 року та 28 лютого 2015 року шляхом подачі до відділу реєстрації завідомо недійсного документу – свідоцтва про право власності №745-сз/9627 від 15 серпня 2000 року. 

Позов обґрунтований наступним. 
За адресою: АДРЕСА_1 він (тобто позивач) проживає з 1992 року, куди заселився разом зі своєю сім`єю, згідно отриманого ордера. 
Станом на 01 січня 2000 року в даній квартирі були зареєстровані: він, його дружина ОСОБА_3 , та дочка ОСОБА_2 
15 березня 2000 року рішенням суду шлюб між ним та ОСОБА_3 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 , без його відома приватизувала частину вказаної квартири, отримавши 15 серпня 2000 року свідоцтво про право власності на житлове приміщення. 
У цьому ж році відповідачі добровільно змінили зареєстроване місце проживання та зареєструвались за іншою адресою: АДРЕСА_2 .  
У 2013 році йому стало відомо про проведену відповідачами приватизацію, яку він вважав незаконною, тому звернувся до суду із позовом. Після чого відповідач ОСОБА_3 26 листопада 2013 року та відповідач ОСОБА_2 28 лютого 2015 року, надавши до відділу реєстрації свідоцтво про право власності на житлове приміщення від 15 серпня 2000 року, знов реєструються за адресою:  АДРЕСА_1 .  
21 серпня 2015 року рішенням суду зазначене свідоцтво про право власності на житлове приміщення від 15 серпня 2000 року визнано недійсним, що на його думку є підставою для скасування реєстрації відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 . 
На підставі викладеного просить задовольнити позов.

22 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду заперечення проти позовної заяви, в яких просила у позові відмовити та постановити окрему ухвалу відносно позивача, який зловживає процесуальними правами, та накласти на нього штраф.
При цьому зазначила про необґрунтованість позовних вимог та відсутність права позивача на звернення до суду із зазначеним позовом, оскільки як роз`яснено у тексті рішення Апеляційного суду Херсонської області від 13 січня 2016 року, скасування свідоцтва про право власності на житло від 15 серпня 2000 року не позбавило її та її дочки права на приватизацію частини спірної квартири, яка надана їм за ордером, та таке право у них виникло після ухвалення Новокаховським міським судом Херсонської області рішення від 21 березня 2001 року про зміну договору найму житлового приміщення. 
Так, оскільки право на приватизацію у них виникло з моменту вступу у закону силу рішення суду від 21 березня 2001 року, вони повторно приватизували надану ним частину квартири спільного заселення, отримавши свідоцтво про право власності, Серія НОМЕР_1 від 29 травня 2018 року.
Оскільки вона є власником частини спірної квартири, то, на її думку, позивач не має право ставити питання про скасування її реєстрації у зазначеній квартирі. 
Крім того, питання про скасування реєстрації у спірній квартирі її та її дочки вже неодноразово було предметом судового розгляду (рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 21 серпня 2015 року, рішення Апеляційного суду Херсонської області від 13 січня 2016 року у справі №661/5553/14-ц; рішення Апеляційного суду Херсонської області від 02 лютого 2017 року у справі №661/2920/16-ц; рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 грудня 2017 року, рішення Апеляційного суду Херсонської області від 22 березня 2018 року  у справі №661/1035/17). При цьому позивачу було відмовлено у задоволенні таких позовних вимог. 
Отже, на її думку, такі дії позивача щодо подачі безкінечної кількості завідомо необґрунтованих позовів направлені на заплутування суду, несправедливий розгляд справи та на порушення її законних прав шляхом відібрання у неї та її дочки можливості  проживати у спірній квартирі. 

10 березня 2021 року позивач подав суду відповідь на відзив відповідача ОСОБА_3 , відповідно до якої свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити із зазначених у позові підстав, а обставини, викладені у запереченнях відповідача, на його думку, є необґрунтованими та безпідставними.

Оскаржуваним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 26 березня 2021 року у задоволенні вказаного позову було відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. При цьому послався на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги того, що реєстрація місця проживання за недійсними документами, що було зроблено у відношенні відповідачів, не допускається та є порушенням вимог законодавства (п.п.11 і 28 Правил реєстрації). 
Також вказав, що судом не враховано й того, що на даний момент часу немає жодного дійсного документу, яким можна обґрунтувати здійснену реєстрацію місця проживання відповідачів. Суд проігнорував положення ч.1 ст.236 ЦК України, на яку зроблено посилання у позовній заяві.
Крім того, зазначив, що суд не прийняв до уваги те, що відповідачі, добровільно виселившись із займаної квартири й зареєструвавши місцепроживання в іншій квартирі, повністю забезпечили себе житловою площею, отже згідно ст.107 ЖК України втратили право користування квартирою. Відмова ж у задоволенні його позову грубо порушує його житлові й конституційні права. 

У відзиві ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

На підставі рішення виконавчого комітету Новокаховської міської Ради народних депутатів №92 від 21 квітня 1992 року ОСОБА_1 та членам його родини, всього 4 особи,  видано ордер на житлове приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_3 (а.с.4).

27 березня 2000 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну договору найму житлового приміщення Новокаховським міським судом було ухвалено рішення, згідно якого змінено договір найму житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_3 , виділено в користування позивачу ОСОБА_3 та її доньці ОСОБА_5   житлові кімнати площею 16,6 кв.м., 9,5 кв.м., залишивши за ОСОБА_1 житлову кімнату площею 11,4 кв.м. Підсобні приміщення: коридор, кухню, туалет, ванну кімнату залишено в загальному користуванні. Зобов`язано ЖЕК укласти з кожною із сторін окремий договір житлового найму.

15 серпня 2000 року, за письмовою заявою ОСОБА_3 від  31 липня 2000 року, виконавчим комітетом Новокаховської міської Ради народних депутатів Херсонської області  ухвалено розпорядження про приватизацію житла № 745-сз/9627, та того ж дня, на підставі вказано розпорядження, видано Свідоцтво про право власності на житло, в якому зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить приміщення квартири спільного заселення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46, 5 кв.м (а.с.5). 

18 грудня 2000 року постановою Президії Херсонського обласного суду рішення суду від 27 березня 2000 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну договору найму житлового приміщення – скасовано, а справу направлено на новий розгляд.
21 березня 2001 року Новокаховським міським судом Херсонської області по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну договору найму житлового приміщення ухвалено рішення, згідно якого позов задоволено, змінено договір найму житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_3 , виділено ОСОБА_3 та її неповнолітній доньці ОСОБА_5 житлові кімнати площею 16,6 кв.м. та 9,5 кв.м., з балконом прилеглим до житлової кімнати площею 16,6 кв.м., виділено ОСОБА_1 житлову кімнату площею 11,4 кв.м. з лоджією. Підсобні приміщення: коридор, туалет, кухню, ванну, залишено в загальному користуванні сторін. Зобов`язано ЖЕК-І Новокаховського міськвиконкому укласти з кожною із сторін окремий договір найму на зазначене житлове приміщення (а.с.41).

Зазначене вище встановлено рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 21 серпня 2015 року у справі №661/5553/14-ц, яке у відповідній частині залишено без змін рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 13.01.2016 року (а.с.43-47; 48-50) та сторонами підчас судового розгляду не заперечувалось.

26 листопада 2013 року за заявою ОСОБА_3 та 28 лютого 2015 року за заявою ОСОБА_5 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 серпня 2000 року, виконавчим комітетом Новокаховської міської Ради народних депутатів, згідно розпорядження (наказу) №745-сз/9627, Новокаховським МС УДМС України в Херсонській області здійснено реєстрацію їх місця проживання, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-17; 18-19).

21 серпня 2015 року рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області у вказаній вище справі №661/5553/14-ц було скасовано розпорядження про приватизацію житла від 15 серпня 2000 року № 745-св/9627 про приватизацію ОСОБА_3 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсним Свідоцтво про право власності на житло, видане 15 серпня 2000 року Виконавчим комітетом Новокаховської міської ради народних депутатів на ім`я: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 

Вказане рішення рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 13 січня 2016 року в цій частині залишено без змін (а.с.43-47; 48-50). 

Зазначеними судовими рішеннями було встановлено, що приватизація частини квартири ОСОБА_3 була здійснена на підставі розпорядження про приватизацію житла у відповідності до рішення суду від 27.03.2000 року про зміну договору найму спірної квартири, яке у подальшому було скасовано, і право на безоплатну приватизацію частини квартири у неї виникло лише після ухвалення судом нового рішення від 21.03.2001 року. 

06 грудня 2016 року рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області, яке ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 02 лютого 2017 року залишено без змін, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Новокаховської міської ради Херсонської області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання посадових обов`язків посадовою особою органу місцевого самоврядування (а.с.51-52).

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що 12 березня 2016 року ОСОБА_1 звертався до виконкому Новокаховської міської ради із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому він мотивував своє звернення скасуванням рішеннями судів першої та апеляційної інстанції у справі № 661/5553/14-ц Свідоцтва про право власності на житлове приміщення, виданого 15 серпня 2000 року на ім`я зазначених осіб. Однак, в цьому йому було відмовлено, оскільки зазначеними рішеннями судів не позбавлено вказаних осіб права користування житлом.   

19 грудня 2017 року рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області у справі №661/1035/17 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , з яким він звернувся до суду у квітні 2017 року, до Новокаховської міської ради Херсонської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , відділу реєстрації Новокаховської міської ради, Управління Державної міграційної служби у Херсонській області про визнання реєстрації у житловому приміщенні незаконною та її скасування, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зобов`язання укласти новий договір найму (а.с.53-55).

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 22 березня 2018 року та постановою Верховного Суду від 14 березня 2019 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.56-59; 60-63).

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що реєстрація місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у спірній квартирі здійснена у встановленому законом порядку на підставі Свідоцтва про право власності від 15 серпня 2000 року № 745сз/9627, яке на той момент було чинним, та у реєстратора були відсутні підстави для здійснення оцінки та перевірки підстав видачі вказаного Свідоцтва. Крім того встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_5 не проживають у спірній квартирі внаслідок умисних та неправомірних дій позивача, а тому відсутні підстави для задоволення вимоги про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

29 травня 2018 року виконавчим комітетом Новокаховської міської ради Херсонської області, згідно розпорядження №32сз/16014 від 29 травня 2018 року, видано Свідоцтво про право власності на 67/100 квартири спільного заселення АДРЕСА_3 , яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 , ОСОБА_6 в рівних частках (а.с.64).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час реєстрації місця проживання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (відповідно 26 листопада 2013 року та 28 лютого 2015 року) за вказаною адресою документ, що підтверджував їх право на проживання у зазначеному житловому приміщенні, а саме Свідоцтво про право власності від 15 серпня 2000 року № 745сз/9627, був чинним, оскільки скасований рішенням суду від 21 серпня 2015 року, яке набрало чинності 13 січня 2016 року. Також суд виходив з того, що у працівника територіального підрозділу ДМС України та той час були відсутні підстави для здійснення оцінки та перевірки підстав видачі вказаного Свідоцтва. 

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права. 

Відповідно до ч.ч.1 та 6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до п. 1.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерством Внутрішніх Справ України №1077 від 22 листопада 2012 року, чинного на день виникнення спірних правовідносин, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі – ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі – територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів. Реєстрація місця проживання особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Пунктом 2.2. вказаного Порядку передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі – центр) – до відповідного центру:
– письмову заяву про реєстрацію місця проживання (додаток 5);
– документ, до якого вносяться відомості про місце проживання;
– квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;
– талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання;
– документи, що підтверджують: право на проживання в житлі – ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання. У разі реєстрації місця проживання у центрі договір оренди житлового приміщення може бути засвідчено адміністратором центру. 

Відповідно до п.2.5. вказаного Порядку забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів. 

Згідно п.2.6 зазначеного Порядку працівник територіального підрозділу ДМС України, а після утворення центрів – адміністратор центру (крім внесення відомостей про реєстрацію місця проживання до паспортного документа та картки реєстрації особи): 
– перевіряє належність паспортного документа особі, що його подала, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання, про що ним вчиняється відповідний запис у заяві;
– реєструє прийняту заяву у Журналі обліку заяв про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи (додаток 9);
– заповнює два примірники відомостей про реєстрацію місця проживання особи для надсилання до адресно-довідкового підрозділу та органу державної статистики, картку реєстрації особи та адресну картку, які після здійснення реєстрації протягом доби вміщуються до картотеки територіального підрозділу ДМС України;
– вносить відомості про реєстрацію місця проживання до паспортного документа та картки реєстрації особи шляхом проставлення в них штампа реєстрації місця проживання особи (далі – штамп реєстрації місця проживання), зразок якого наведено в додатку 3 до Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13 квітня 2012 року № 320, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 02 липня 2012 року за № 1089/21401;
– повертає особі паспортний документ та інші документи, що подавалися для реєстрації місця проживання. 

Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи скасовується в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства (п.7.1 Порядку).
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 

Таким чином, суд повно, всебічно дослідив обставини справи та дав належну оцінку зібраним доказам по справі, а тому обґрунтовано встановив дійсність Свідоцтва про право власності від 15 серпня 2000 року на час здійснення реєстрації місцепроживання відповідачів у спірній квартирі, а відтак відсутність підстав для відмови у здійсненні відповідними особами вказаної реєстрації. Встановивши вказані обставини, суд прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

З приводу цього суд апеляційної інстанції звертає увагу й на те, про що було також зазначено в постанові Апеляційного суду Херсонської області від 22.03.2018 року у зазначеній вище справі №661/1035/17, що після скасування 18 грудня 2000 року постановою Президії Херсонського обласного суду рішення Новокаховського міського суду від 27.03.2000 року, яке було підставою для видачі Свідоцтва про право власності від 15.08.2000 року, та направлення справи на новий розгляд, рішенням Новокаховського міського суду від 21 березня 2001 року позовні вимоги ОСОБА_3 про зміну договору найму жилого приміщення знову були задоволені і практично на тих же умовах, як і в рішенні суду від 27 березня 2000 року: виділено ОСОБА_3 із неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 жилі кімнати площею 16,5 кв. м. і 9,5 кв. м. з балконом; виділено ОСОБА_1 жилу кімнату площею 11,4 кв. м. з лоджією, підсобні приміщення залишено у загальному користуванні. Зобов`язано ЖЕК 1 Новокаховського міськвиконкому укласти з кожною стороною окремий договір найму на вказане жиле приміщення. Дане рішення суду є чинним, було чинним і на момент повторної реєстрації відповідачів у квартирі, як квартирі спільного заселення та надавало відповідачам право реєстрації у квартирі спільного заселення, на жилій площі, що була виділена їм у користування.

Також апеляційний суд враховує й те, що наразі, відповідно до Свідоцтва про право власності від 29 травня 2018 року, відповідачі є власниками 67/100 частин (на праві спільної часткової власності в рівних частках) спірної квартири спільного заселення, загальна площа 67/100 квартири спільного заселення складає 45,0 кв.м. Вказане Свідоцтво є дійсним. А тому задоволення позовних вимог (якщо припустити можливість такого) жодним чином не змінить суть чинних правовідносин, які склалися між сторонами, не позбавить відповідачів права на користування своєю власністю, тобто відповідною частиною своєї вказаної квартири. Отже, це свідчить про необґрунтованість вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач неодноразово звертався до суду із позовами до тих самих відповідачів, проте з різними предметами та з різних підстав, що, на думку суду першої інстанції, не містить ознак зловживання позивачем права на судовий захист. Цей позов пред`явлений 28.12.2020 року, вже після видачі Свідоцтва про право власності від 29 травня 2018 року, а тому предмет і підстави цього позову й учасники справи, а також інших позовів в інших цивільних справах, зазначених вище, які були пред`явлені до видачі вказаного Свідоцтва, не є тотожними.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і є такі, що висновків суду не спростовують. 
Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на неврахування судом положення ч.1 ст.236 ЦК України та на те, що реєстрація місця проживання відповідачів за недійсними документами є порушенням вимог законодавства. При цьому апеляційний суд виходить з того, що на час здійснення реєстрації місцепроживання відповідачів у спірній квартирі (26 листопада 2013 року та 28 лютого 2015 року) було чинним Свідоцтво про право власності від 15 серпня 2000 року, яке скасоване рішенням суду від 21 серпня 2015 року, яке набрало чинності 13 січня 2016 року, а недійсність правочину з моменту його вчинення, як то передбачено ч.1 ст.236 ЦК України, жодним чином не впливає на правильність здійснення реєстрації відповідачів та на відсутність підстав для відмови у здійсненні відповідними особами вказаної реєстрації.
Крім того підлягають відхиленню посилання скаржника на те, що відповідачі, добровільно виселившись із займаної квартири й зареєструвавши місцепроживання в іншій квартирі, повністю забезпечили себе житловою площею, отже згідно ст.107 ЖК України втратили право користування квартирою. При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що, як встановлено у справі та іншими судовими рішеннями, відповідачі не проживали у спірній квартирі внаслідок умисних та неправомірних дій позивача.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 26 березня 2021 року залишити без змін.
       
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Дата складення повного тексту постанови – 02 червня 2021 року. 

Головуючий                                _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                   В.В. Майданік

Судді:                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                  О.В. Кутурланова

                                       _ _ _ _ _ _ _ _ _ _         Н.В. Орловська