Ухвала
 
05 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 209/2804/19
провадження № 61-4768ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 01 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг «Нивотрудівської сільської ради» Дніпропетровської області Ковальова Сергія Вадимовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про визнання неправомірними дій, скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг «Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області (далі - Державний реєстратор) Ковальова С. В. від 11 квітня 2019 року, індексний номер 46424578, про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), поновивши відомості про об`єкт нерухомого майна, що передували скасованому рішенню; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на вказану квартиру, поновивши відомості про об`єкт нерухомого майна, що передували скасованому запису про право власності.
 
Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що 29 вересня 2008 року між нею та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») було укладено кредитний договір № 0311/0908/71-041, за умовами якого вона отримала кредит в сумі 30 000 доларів США на строк по 28 вересня 2038 року. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 29 вересня 2008 року між нею та банком було укладено іпотечний договір          № 0311/0908/71-041-Z-1, згідно з яким вона передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») було укладено договір факторингу, згідно з яким банк відступив товариству права вимоги за кредитним договором від  29 вересня 2008 року     № 0311/0908/71-041. Крім того, за договором факторингу 28 листопада 2012 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило права вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». 26 липня 2019 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи» шляхом позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак вона не отримувала письмової вимоги про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги. Крім того, ТОВ «Кредитні ініціативи» не отримало дозволу органу опіки та піклування на реєстрацію за собою права власності на спірну квартиру.
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 01 жовтня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора Ковальова С. В. від 11 квітня 2019 року, індексний номер 46424578, про державну реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Кредитні ініціативи», поновлено відомості про об`єкт нерухомого майна, що передували скасованому рішенню. Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про державну реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1808611912104, номер запису про право власності: 31135749 від 11 квітня 2019 року, що здійснений Державним реєстратором Ковальовим С. В., поновлено відомості про об`єкт нерухомого майна, що передували скасованому запису про право власності. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 01 жовтня 2020 року скасовано в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Державного реєстратора Ковальова С. В. від 11 квітня 2019 року, індексний номер 46424578, про державну реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Кредитні ініціативи», і в задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
 
23 березня 2021 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 01 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову в цій справі є визнання неправомірними дій Державного реєстратора, скасування його рішення та запису про державну реєстрацію права власності на квартиру.
 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. 
 
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
При цьому Верховним Судом враховано, що згідно з висновком про вартість майна від 11 лютого 2019 року, складеним суб`єктом оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Ассіст», ринкова вартість спірної квартири становить 329 270 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 250 = 567 500 грн).
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
 
Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2019 року у справі № 200/22843/15-ц про те, що статтею 175 ЦПК України передбачено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Апеляційний суд в силу своїх процесуальних повноважень, визначених статтями 367, 374 ЦПК України, не має права на залучення на стадії апеляційного розгляду до участі у справі інших осіб (відповідачів), як і повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд. Ці недоліки не можуть бути усунені при розгляді справи апеляційним судом, є неспроможними, оскільки апеляційним судом в цій справі не вирішувалося питання про залучення до участі у справі інших осіб (відповідачів чи співвідповідачів).
 
Аргументи заявника про неврахування судами правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 червня 2018 року у справі № 921/403/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року у справі № 361/5027/16-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 щодо виконання іпотекодержателем обов`язку повідомити іпотекодавця про наявну заборгованість та про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, не заслуговують на увагу, так як в цій справі судами не було встановлено того факту, що іпотекодавець не отримала вимоги іпотекодержателя внаслідок власної недбалості чи умисно ухилилася від отримання вимоги.
 
Наведені заявником в касаційній скарзі посилання на постанови Верховного Суду не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Виходячи із статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначення в постанові Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягають окремому розгляду клопотання ТОВ «Кредитні ініціативи» про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 01 жовтня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року та про зупинення виконання вказаних судових рішень до завершення касаційного провадження.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 01 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг «Нивотрудівської сільської ради» Дніпропетровської області Ковальова Сергія Вадимовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про визнання неправомірними дій, скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко