Номер провадження: 22-ц/813/3318/21 
Номер справи місцевого суду: 523/9874/18
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року, постановлене під головуванням судді Сувертак І.В., -
в с т а н о в и в:
У липні 2018 року заступник прокурора Одеської області (зараз Одеська обласна прокуратура) в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернулася до суду з позовом до Департаменту державного архітектурно-будівельної інспекції Одеській області, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації і рішення про державну реєстрацію та визнання недійсним свідоцтва про право власності на 93/100 часток нежитлового приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». 
В обґрунтування свого позову зазначила, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 серпня 2016 у справі № 815/2199/15 задоволено касаційну скаргу Одеської міської ради, скасовано постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 про часткове задоволення позову прокуратури та закрито провадження у справі за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Департаменту державного архітектурно-будівельної інспекції Одеській області, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації і рішення про державну реєстрацію та визнання недійсним свідоцтва про право власності на 93/100 часток нежитлового приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Судом касаційної інстанції роз`яснено позивачу його право на звернення до суду з позовом у порядку цивільного судочинства.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року позов задоволено. Скасовано реєстрацію, проведену Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області 16 січня 2015 року, декларації, поданої ОСОБА_1 , про готовність об`єкта до експлуатації щодо реконструкції частини бару-кафе без зміни геометричних розмірів.
Визнано незаконним і скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 09.02.2015 року, індексний номер: 19200064, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Рубан М.О., відповідно до якого за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на 93/100 часток нежитлового приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Визнано незаконним і скасовано запис здійснений державним реєстратором реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Рубан М.О. про право приватної власності  ОСОБА_1 на 93/100 часток нежитлового приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Визнано недійсним свідоцтво про право власності, видане державним реєстратором реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Рубан М.О.
Стягнуто з відповідачів на користь прокуратури Одеської області сплачений, за подання позову і заяви про забезпечення позову, судовий збір в загальній сумі - 7929,00 грн., з кожного відповідача – з ОСОБА_1 , з ДАБІ в Одеській області, з ГТУЮ в Одеській області по 2643,00 грн.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи та копії, без яких неможливе повне з`ясувати обставини справи. Також судом не враховано що за результатами проведеної реконструкції частки співвласників змінилися, але визначення часток відбувалося в судовому порядку, підтвердженням зазначеного було представлено державному реєстратору рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2013 року.
В судове засідання, призначене на 23 червня 2021 року представники Департаменту державного архітектурно-будівельної інспекції Одеській області, Головного територіального управління юстиції в Одеській області не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином (а.с. 23-24, 27-28 т. 2).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Ейсмонт С.О., Дубінкіна Ю.М., представника ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає не в повній мірі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позов заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради про скасування реєстрації, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним свідоцтва, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 в декларацію про готовність до експлуатації частини кафе-бару були внесені недостовірні дані та проведена її реєстрація, на підставі чого державним реєстратором прийняте незаконне рішення про державну реєстрацію та зареєстровано право приватної власності на 93/100 часток нежитлового приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду, з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що департаментом ДАБІ в Одеській області 16.01.2015 здійснено реєстрацію за № ОД 142150160231 декларації про готовність до експлуатації частини бару-кафе без зміни геометричних розмірів за адресою: АДРЕСА_1 та з`ясовано, що замовником ОСОБА_1 внесені до цієї декларації недостовірні дані.
Так, у п. 10 декларації зазначено, що дозвільним документом на початок реконструкції об`єкта є дозвіл від 12.09.2006 № 640/06 про початок виконання будівельних робіт, виданий інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю (далі - інспекція ДАБК) у м. Одесі.
Разом з тим, за інформацією управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 02.02.2015 № 01/12-77 вихідні дані на виконання проекту реконструкції інспекцією ДАБК у м. Одесі не видавалися, згідно з журналом обліку дозволів за № 640/06 від 30.11.2006 зареєстровано дозвіл на будівництво іншого об`єкта - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Крім того, в п. 3 декларації вказано, що інженером з технічного нагляду є ОСОБА_2 на підставі договору від 06.09.2006 року.
Однак, відповідно до письмової заяви ОСОБА_2 на ім`я Одеського міського голови на об`єкті «Реконструкція бару-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , вона технічний нагляд не проводила і відповідний договір із замовником не укладала.
Також у п. 8 декларації зазначено, що відповідальною особою - головним архітектором проекту є архітектор ОСОБА_3 .
Разом з тим, на підставі заяви архітектора ОСОБА_3 від 05.02.2015 на ім`я Одеського міського голови відомості про неї, внесені до декларації від 16.01.2015 № ОД 142150160231, не відповідають дійсності.
Таким чином судом встановлено, що дані, вказані замовником ОСОБА_1 у пунктах 3, 8 та 10 декларації, є недостовірними (а.с. 16-20т. 1).
Згідно зі ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) державний архітектурно-будівельний - контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ).
Відповідно до ч. 10 ст. 39 Закону № 3038-VI замовник несе відповідальність за повноту і достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
На підставі п. 17 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 № 461 (у редакції, чинній на дату реєстрації декларації; далі - Порядок), реєстрація декларації здійснюється з дотриманням вимог Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 № 2806-IV (далі - Закон № 2806-IV).
Згідно з п. 19 Порядку замовник відповідно до закону відповідає за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації.
На підставі п. 20 Порядку інспекція державного архітектурно-будівельного контролю перевіряє протягом десяти робочих днів з дати подання (надходження) до неї декларації повноту даних, зазначених у ній, і реєструє декларацію.
Преамбулою Закону № 2806-IV передбачено, що цей Закон визначає правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності і встановлює порядок діяльності дозвільних органів, уповноважених видавати документи дозвільного характеру.
Основні вимоги до порядку видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, анулювання документів дозвільного характеру регламентовано ст. 4-1 Закону № 2806-IV.
Згідно з ч. 5 ст. 4-1 Закону № 2806-IV однією з підстав для відмови у видачі документа дозвільного характеру є виявлення в документах, поданих суб`єктом господарювання, недостовірних відомостей.
Окрім того, згідно з ч. 2 ст. 39-1 Закону № 3038-VI у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому КМУ.
Згідно з п. 29 Порядку у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними в декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню інспекцією.
Про встановлений факт порушення законодавства прокуратурою області на адресу департаменту ДАБІ в Одеській області направлено лист від 18.02.2015 № 05/1-570вих-15 щодо необхідності скасування декларації в порядку ст. 39 1 Закону № 3038-VI. (а.с. 27т. 1).
Проте, як вбачається з листа департаменту ДАБІ в Одеській області від 03.03.2015 № 05/1-2258, жодних дій, спрямованих на скасування декларації, не здійснено (а.с. 28, 29т. 1).
Відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 39 Закону № 3038-VI рішення про реєстрацію або повернення декларації про готовність об`єкта до експлуатації може бути розглянуто в порядку нагляду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю і нагляду (без права реєстрації декларації), або оскаржено до суду.
Згідно з ч. 9 ст. 41 Закону № 3038-VI суб`єкт господарювання має право звернутися до суду щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю.
На підставі пп. 2, 4 п. 9-1 розділу V «Прикінцеві положення» Закону № 3038-VI органи державного архітектурно-будівельного контролю утворюються (визначаються) Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування виходячи з можливостей і потреб відповідних територій. За зверненням відповідного органу місцевого самоврядування до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, створюється спільна комісія з передачі відповідної документації і вирішення питань, пов`язаних з утворенням та функціонуванням органу державного архітектурно-будівельного контролю. Орган державного архітектурно-будівельного контролю починає здійснювати повноваження, визначені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень у сфері архітектурно-будівельного контролю та удосконалення містобудівного законодавства» від 09.04.2015 за № 320-VIII (далі - Закон № 320-VIII), на наступний день після затвердження акта спільної комісії. Внесення змін до документів, що дають право на виконання підготовчих і будівельних робіт, отриманих та чинних на день набрання чинності Законом № 320-VIII, скасування їх реєстрації або анулювання, а також державний архітектурно-будівельний контроль і прийняття в експлуатацію об`єктів, що споруджуються на підставі таких документів, здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені ст.ст. 6 та 7 Закону № 3038-VI.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Рубан М.О. від 09.02.2015, індексний № 19200064, за ОСОБА_1 зареєстровано на праві приватної власності 93/100 часток нежитлового приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 31-34т. 1).
Однією з підстав для реєстрації права власності зазначено декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 16.01.2015 № 142150160231, зареєстровану інспекцією ДАБК в Одеській області.
На підставі вказаного рішення державного реєстратора видано свідоцтво від 09.02.2015, індексний № 33356318, про право власності ОСОБА_1 .
Це рішення державного реєстратора прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим, підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а свідоцтво про право власності - визнанню недійсним.
Відповідно до ст. 41 Конституції України і ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своє власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ч.ч. 1 і 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Згідно зч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
На підставі ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно співвласником кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради, якій належать 7/100 часток.
Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 182 ЦК України державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації грав на нерухомість і підстави відмови в ній встановлюються законом.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових трав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (у редакції, чинній на дату вчинення державним реєстратором Рубан М.О. відповідних дій; далі - Закон № 1952-IV) державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.
На підставі ч. 4 ст. 15 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 22 Закону № 1952-IV відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.
На підставі п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.
Процедура державної реєстрації права власності на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для її проведення, на дату вчинення державним реєстратором Рубан М.О. певних дій визначалися Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 17.10.2013 № 868.
Згідно з абз. 16 п. 49 указаного Порядку у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на об`єкт нерухомого майна, який до проведення реконструкції перебував у спільній власності, заявник, крім документів, що зазначені в цьому пункті, подає письмову згоду всіх співвласників об`єкта нерухомого майна на проведення його реконструкції.
Однак, Одеською міською радою така письмова згода ОСОБА_1 не надавалася і в матеріалах реєстраційної справи № 569748851101 відсутня.
Висновки суду про те, що державним реєстратором Рубан М.О. в порушення вищенаведених імперативних норм права прийнято незаконне рішення про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на 93/100 часток самочинно реконструйованого кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відповідають вимогам закону.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
На підставі ч.ч. 3-4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Згідно з ч. 1 ст. 142 Конституції України і ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.
На підставі ч. 1 ст. 60 Закону № 280/97-ВР територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме та нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Згідно з ч. 1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.
Відповідно до ст. 327 ЦК України в комунальній власності є майно, в тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є в комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та-утворені нею органи місцевого самоврядування.
На підставі ч. 1 ст. 10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади і здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
На підставі вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про скасування реєстрації, проведеної Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області 16.01.2015 року за № ОД 142150160231, декларації, поданої ОСОБА_1 , визнав незаконним і скасував рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 09.02.2015 року, індексний номер: 19200064, визнав незаконним і скасував запис № 8663062 від 09.02.2015 року, здійснений державним реєстратором реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Рубан М.О. про право приватної власності  ОСОБА_1 , а також визнав недійсним свідоцтво про право власності від 09.02.2015 року, індексний номер: 33356318, оскільки в цій частині висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано що за результатами проведеної реконструкції частки співвласників змінилися, але визначення часток відбувалося в судовому порядку, підтвердженням зазначеного було представлено державному реєстратору рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2013 року, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами справи, встановленими обставинами та зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 судового збору, оскільки суд дійшов до такого висновку у порушенням вимог закону та помилково стягнув з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2643 грн., з огляду на таке.
Згідно положень ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 , виданим 24.02.2015 року з терміном дії: довічно (а.с. 204 т. 1).
Враховуючи наведене, суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви і заяви про забезпечення позову, оскільки сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову підлягає компенсації за рахунок держави, оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки, висновки суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 , який є інвалідом 2 групи, судового збору не відповідають вимогам законом, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підля гає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору скасуванню з компенсуванням понесених позивачем витрат за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору – скасувати, компенсувавши ці витрати за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 30 червня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра