Ухвала 
 
03 червня 2021 року
м. Київ
справа № 363/1683/19
провадження № 61-8078 ск21 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 вересня 2020 рокута постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора, Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, про встановлення факту, що має юридичне значення,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року, у задоволенні заяви  ОСОБА_1 відмовлено.
До Верховного Суду 14 травня 2021 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на вказані судові рішення з пропуском строку, установленого частиною першою статті 390 ЦПК України.
Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з огляду на таке.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених                     статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Щодо строків касаційного оскарження
У клопотанні, доданому до касаційної скарги, заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки вона вже зверталася до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказані судові рішення в межах встановленого законом строку на касаційне оскарження, однак скаргу було повернуто заявнику ухвалою Верховного Суду                       від 31 березня 2021 року у зв`язку з незазначенням в ній підстав касаційного оскарження судових рішень.
Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України, строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
З огляду на те, що  ОСОБА_1 вперше звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення попередніх інстанцій в межах встановленого законом строку на касаційне оскарження цих судових рішень, однак її скаргу було повернуто без залишення її без руху, тобто без надання заявнику можливості усунути її недоліки, клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається заявник, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.
Щодо форми і змісту касаційної скарги
У порушення вимог пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта                 ОСОБА_1 , адресу електронної пошти, за наявності.
У порушення вимог пунктів 4, 6 частини другої статті 392 ЦПК України заявник подає касаційну скаргу на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 вересня 2020 рокута постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року, однак у прохальній частині просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року.
Ураховуючи викладене, заявнику необхідно уточнити яке судове рішення нею оскаржується та виконати вимоги пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України.
Щодо підстав касаційного оскарження
Відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено  підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
Подана ОСОБА_1 касаційна скарга не містить підстав касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій з визначенням передбачених статтею 389 ЦПК України підстав.
Заявник у касаційній скарзі виокремила такі підстави касаційного оскарження: ухвалення рішення суддею, якому заявлено відвід, із зазначенням помилок і фальсифікованих доказів та розгляд справи без дотримання процесуальних і матеріальних норм.
Разом з тим, таке узагальнене посилання у касаційній скарзі без зазначення конкретних випадків, наведених у пунктах 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав оскарження.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження з визначенням конкретного пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав). Такожнадіслати на адресу суду копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Оскільки подана касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, її слід залишити без руху та запропонувати заявнику усунути недоліки.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, 
УХВАЛИВ: 
Поновити  ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 вересня 2020 рокута постанови Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року. 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 вересня 2020 рокута постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 02 липня                  2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                         О. В. Білоконь