УХВАЛА

17 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 620/2929/20
адміністративне провадження № К/9901/14987/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Н.В. Коваленко,
суддів: Я.О. Берназюка, І.В. Желєзного  
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України  в Чернігівській області про зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Чернігівській області, в якому просив (з урахуванням уточненої позовної заяви) зобов`язати відповідача провести перерахунок посадового окладу та окладу за військовим званням, станом на 01 січня 2018 року, 01 січня 2019 року та 01 січня 2020 року, з урахуванням приміток до   додатків 1 та 14 постанови Кабінету Міністрів України від   30 серпня 2017 року № 704   шляхом множення 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої   Законами України «Про Державний бюджет України»   на 2018, 2019 та 2020 роки на відповідні коефіцієнти, та надати довідки за кожний рік до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Чернігівській області провести ОСОБА_1 перерахунок посадового окладу та окладу за військовим званням станом на 01 січня 2020 року, з урахуванням приміток до   додатків 1 та 14 постанови Кабінету Міністрів України від       30 серпня 2017 року №704   шляхом множення 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої   Законами України «Про Державний бюджет України   на 2020 рік» на відповідні коефіцієнти та надати оновлену довідку про розмір грошового забезпечення для проведення перерахунку пенсії з 01 лютого 2020 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Згідно із відтиском штемпеля на поштовому конверті касаційна скарга направлена до Верховного Суду 22 квітня 2021 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження.

За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі. 

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Суд виходить із такого.

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження.
Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із відмовою Управління Служби безпеки України в Чернігівській області видати позивачу нову довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії у зв`язку із тим, що Урядом не приведено у відповідність підзаконні нормативно-правові акти. Позивач вважає, що у зв`язку із набранням законної сили рішенням у справі № 826/6453/18, яким визнано протиправним та скасовано пункт 6   постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» під час визначення розміру її посадового окладу та окладу за військовим званням відповідач повинен був застосовувати не розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 року, а вихідний показник, визначений як 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року. 

Отже, на думку позивача, невірне визначення відповідачем розміру посадового окладу та окладу за військовим званням привело до неправильного визначення розміру інших щомісячних основних і додаткових видів грошового забезпечення позивача, що мають бути враховані для перерахунку пенсії.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Статтею 330 Кодексу адміністративного судочинства України   визначено вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги. 

За приписами частини другої цієї статті у касаційній скарзі зазначається: підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)   статтею 328 цього Кодексу   підстави (підстав) (пункт 4).

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Підставами касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої та підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказані підстави мотивує тим, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо питання правомірності застосування чи незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини при визначенні розміру посадового окладу, визначеного у пункті 3 розділу 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а саме: «установити, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для призначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат».

Однак, колегія суддів критично оцінює посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки у постановах від 11 лютого 2021 року у справах № 200/3757/20-а, № 240/11952/19 Верховним Судом була висловлена наступна правова позиція: «Оскільки норма пункту 3   розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ   не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, колегія суддів      не вбачає правових підстав   для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням   із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року. Колегія суддів дійшла до висновку про те, що згідно з Постановою № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений   законом   на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується».            

Аналогічні за змістом правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 240/4946/18, якою керувався суд апеляційної інстанції розглядаючи справу. Колегія суддів не знаходить підстав для відступу від вказаної правової позиції.

Також скаржник вказує на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що посилання скаржника на існування обставин, визначених підпунктами «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, є необґрунтованими, оскільки на поточний день ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах, які розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження, залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя   статті 334 КАС України).
Також слід зауважити, що з урахуванням внесених до    Кодексу адміністративного судочинства України змін, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France") від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; "Гомес де ла Торре проти Іспанії" ("Brualla Gomes de la Torre v. Spain") від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).
Натомість скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Водночас аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими судами обставинами цієї адміністративної справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої   статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не містить  підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою та п`ятою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, які б дали можливість Верховному Суду дійти висновку про необхідність перевірки викладених у скарзі аргументів скаржника та відкриття касаційного провадження.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскільки передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України виняткові обставини відсутні і обґрунтування щодо їх наявності не наведено, у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1.          Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України  в Чернігівській області про зобов`язання вчинити дії.

2.           Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.  

Суддя-доповідач                                                                                           Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                              І.В. Желєзний