Постанова  
Іменем  України 
 
19 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 404/1392/16-ц
провадження № 61-14389св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,
відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 січня 
2017 року в складі колегії суддів: Єгорової С. М., Голованя А. М., Карпенка О. Л.,
 
В С Т А Н О В И В:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2016 року публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Укрексімбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Позовна заява мотивована тим, що 17 листопада 2008 року між ПАТ «Укрексімбанк» та приватним акціонерним товариством «Креатив» (далі - ПрАТ «Креатив»), товариством з обмеженою відповідальністю «Завод Модифікованих Жирів» (далі - ТОВ «Завод Модифікованих Жирів»), приватним підприємством «Еллада» (далі - 
ПП «Еллада»), приватним акціонерним товариством «Яготинське ХПП», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Яготинське хлібоприймальне підприємство» (далі - ТОВ «Яготинське хлібоприймальне підприємство»), товариством з обмеженою відповідальністю «Протеїн-Продакшин» (далі - ТОВ «Протеїн-Продакшин»), товариством з обмеженою відповідальністю «Креатив Постач» (далі - ТОВ «Креатив Постач»), товариством з обмеженою відповідальністю «Креатив Трейд» (далі - ТОВ «Креатив Трейд»), товариством з обмеженою відповідальністю «Регіонпродукт-Україна» (далі - ТОВ «Регіонпродукт-Україна») укладено генеральну кредитну угоду, відповідно до умов якої з урахуванням уточнень та доповнень, банк проводить кредитні операції у межах лімітів, визначених у пункті 4.5 статті 4 генеральної угоди, на підставі та з урахуванням умов кредитних договорів, укладених у рамках зазначеної генеральної угоди та які є додатками до генеральної угоди, а позичальники взяли на себе обов`язок своєчасно та у повному обсязі погашати банку заборгованість за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі за кредитними договорами (підпункт 5.2.7 пункту 5.2 статті 5). На забезпечення виконання зобов`язань за указаним договором, 21 серпня 2013 року та 30 липня 2014 року, між банком, позичальником та ОСОБА_1 укладено договори поруки № 151213Р29 та № 151214Р28, відповідно до умов яких поручитель взяв на себе обов`язок солідарно відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитними договорами щодо відшкодування суми кредиту, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, пов`язаних з наданням та обслуговуванням кредиту. У зв`язку із неналежним виконанням вказаних кредитних зобов`язань позичальником та поручителем, станом на 16 грудня 2015 року, виникла заборгованість у розмірі 
7 839 155,57 доларів США та 57 688 633,18 грн.
 
Ураховуючи викладене, ПАТ «Укрексімбанк» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами від 21 серпня 2013 року № 151213К17, від 10 червня 2014 року № 151214К12 та від 19 вересня 2014 року 
№ 151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ, укладеними у рамках генеральної кредитної угоди 
від 17 листопада 2008 року № 151308N2, у розмірі 7 839 155,57 доларів США та 57 688 633,18 грн.
 
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до 
ПАТ «Укрексімбанк» про визнання договору поруки припиненим.
 
Позовна заява мотивована тим, що сторонами кредитних договорів без його повідомлення та згоди неодноразово вносились зміни до цих договорів, були змінені зобов`язання за кредитними договорами, наслідком чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, що відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України є підставою для припинення поруки. Вважав, що порука припинилась відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки банк пред`явив вимоги до поручителя щодо стягнення заборгованості, яка виникла у період з січня 2015 року по грудень 2015 року, після спливу шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання, зокрема 26 лютого 2016 року.
 
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив визнати припиненими договори поруки від 21 серпня 2013 року № 151213Р28 та від 30 липня 2014 року 
№ 1512114Р29.
 
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 серпня 2016 року позов ПАТ «Укрексімбанк» задоволено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрексімбанк» прострочену станом на 
16 грудня 2015 року заборгованість за кредитними договорами від 21 серпня 
2013 року № 151213К17, від 10 червня 2014 року № 151214К12 та від 19 вересня 2014 року № 151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ, укладеними у рамках генеральної кредитної угоди від 17 листопада 2008 року № 151308N2 у розмірі 7 839 155,57 доларів США та 57 688 633,18 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні зустрічного позову відмовлено.
 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання позичальником - ПрАТ «Креатив» свого зобов`язання за кредитними договорами, укладеними в рамках генеральної угоди, забезпеченого порукою, виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача як поручителя відповідно до умов, передбачених договорами поруки, згідно з якими поручитель погодився на майбутнє на внесення змін та доповнень до генеральної угоди та кредитного договору, а тому, підстави, передбачені частиною першою статті 559 ЦК України, для припинення поруки відсутні. Разом з тим вважав, що порука не є припиненою, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки зобов`язання за кредитним договором не виконані.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 січня 2017 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Укрексімбанк» відмовлено.
 
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано припиненою поруку за договорами поруки від 21 серпня 2013 року 
№ 151213Р28 та від 30 липня 2014 року № 151214Р29, укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрексімбанк».
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив з того, що за додатковими угодами до спірних кредитних договорів відбулася зміна основного зобов`язання позичальника і відповідно ОСОБА_1 як поручителя. ОСОБА_1 доведено той факт, що обсяг відповідальності боржника був збільшений, а як наслідок - збільшений був і обсяг відповідальності поручителя. Поручитель у передбаченому законом та договором порядку не надав згоди на зміну зобов`язання, що в сукупності із збільшенням його відповідальності є підставою для припинення поруки відповідно до вимог частини першої статті 559 ЦК України.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У лютому 2017 рокуПАТ «Укрексімбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що вирішуючи спір, апеляційний суд, під час розгляду даної справи неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неналежним чином дослідив надані докази у їх сукупності та дійшов помилкового висновку що порука є припиненою у зв`язку із тим, що відбулось збільшення обсягу відповідальності боржника, а як наслідок - збільшився і обсяг відповідальності поручителя, який у передбаченому законом та договором порядку не надавав згоди на зміну зобов`язання. Заявник посилався на те, що частина перша статті 559 ЦК України пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною збільшенням обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов`язанням, забезпеченого порукою. Зміни, які вносилися до кредитних договорів не збільшували обсяг відповідача як поручителя. Сума кредитних договорів, у тому числі тих, що були укладені в рамках генеральної угоди після укладення договору поруки не перевищували ліміт генеральної угоди, визначений у пункті 4.5.1 статті 4 генеральної угоди та статті 1 договору поруки. Крім того, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України. Також заявник посилався на те, що відповідно до підпункту 2.1.6 пункту 2.1 договору поруки сторони визначили, що поручитель надає згоду на забезпечення цією порукою всіх зобов`язань позичальника за кредитною угодою, у тому числі, з урахуванням всіх змін та доповнень до кредитної угоди, які будуть укладені у майбутньому. Договори кредиту, поруки та договори про внесення змін до них ні ким не оскаржені та є дійсними, а їх умови є обов`язковими для сторін. Вважав, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.
 
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу
 
У квітні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судом установлено, що 17 листопада 2008 року між ПАТ «Укрексімбанк» та позичальниками: ПрАТ «Креатив», ТОВ «Завод Модифікованих Жирів», ПП «Еллада», ПрАТ «Яготинське ХПП», правонаступником якого є ТОВ «Яготинське хлібоприймальне підприємство», ТОВ «Протеїн-Продакшн», ТОВ «Креатив Постач», ТОВ «Креатив Трейд», ТОВ «Регіонпродукт-Україна» укладено генеральну кредитну угоду № 151308N2, яка в подальшому змінювалась та доповнювалась.
 
Відповідно до пункту 3.3.1 укладених сторонами указаного кредитного договору надання кредиту здійснювалося шляхом надання окремих частин кредитних коштів (траншів) зі встановленням строку дії кожного траншу.
 
У рамках генеральної угоди, 21 серпня 2013 року між ПАТ «Укрексімбанк» та 
ПрАТ «Креатив» було укладено кредитний договір № 151213К17, до якого згодом вносились зміни та доповнення, відповідно до умов якого банк відкрив 
ПрАТ «Креатив» відновлювану кредитну лінію у розмірі 87 555 000,00 доларів США, строком до 20 серпня 2016 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у порядку та у розмірі, встановлених підпунктом 3.2.4 пунктів 3.2, 3.5 статті 3 кредитного договору № 151213К17, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією у розмірі та порядку, встановленому підпунктом 3.2.5 пункту 3.2 статей 3, 4 кредитного договору № 151213К17.
 
Також, у рамках генеральної угоди 10 червня 2014 року між ПАТ «Укрексімбанк» та ПрАТ «Креатив» було укладено кредитний договір № 151214К12, із змінами і доповненнями, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику невідновлювану кредитну лінію у розмірі 20 000 000,00 доларів США, з кінцевим терміном погашення кредиту 09 червня 2017 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у порядку та у розмірі, встановлених підпунктом 3.2.4 пунктів 3.2, 3.5 статті 3 кредитного договору № 151214К12, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією у розмірі та порядку, встановленому підпунктом 3.2.5 пункту 3.2 статей 3, 4 кредитного договору № 151214К12.
 
19 вересня 2014 року в рамках генеральної угоди між ПАТ «Укрексімбанк» та 
ПрАТ «Креатив» було укладено кредитний договір № 151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ, із змінами і доповненнями, відповідно до умов якого банк відкрив позичальникові невідновлювану кредитну лінію у розмірі 5 266 437,00 доларів США, з кінцевим терміном погашення кредиту 18 вересня 2019 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у порядку та у розмірі, встановлених пунктом 3.1 статті 3 кредитного договору № 151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією у розмірі та порядку, встановленому пунктом 3.2 статті 3 кредитного договору № 151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ.
 
На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за генеральною угодою, 
21 серпня 2013 року та 30 липня 2014 року між ОСОБА_1 , банком та позичальником укладені договори поруки № 151213P28 та № 151214P29, відповідно до умов яких поручитель взяв на себе обов`язок солідарно відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитними договорами щодо відшкодування суми кредиту, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, пов`язаних з наданням та обслуговуванням кредиту.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоч і пов`язаний з боржником певними зобов`язальними відносинами, але є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг  (частина друга статті 555 цього Кодексу).
За положеннями частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.  
До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. 
Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення  тощо.
Таким чином, у зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.  
Приймаючи рішення у справі, апеляційний суд вважав, що додатковими угодами, укладеними без згоди поручителя, були визначені та змінювались конкретні строки надання та повернення кредитних коштів (чергових траншів), відмінні від строків, передбачених кредитним договором, що надало право кредитору застосувати процентну ставку за користування кредитом понад установлені терміни та нарахувати комісію, внаслідок чого збільшилась відповідальність поручителя за основним зобов`язанням, генеральна угода була доповнена кредитним договором, згідно з якими передбачались інші умови надання кредитних коштів, ніж були погоджені на момент укладення з поручителем договору поруки по забезпеченню виконання зобов`язань позичальників за генеральною угодою.
З матеріалів справи відомо, що у період з січня 2009 року по 30 червня 2015 року  між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ПрАТ «Креатив» було укладено низку додаткових договорів до кредитних договорів та генеральної угоди. 
При цьому, визначальне значення у даній справі для застосування частини першої статті 559 ЦК України мають лише додаткові угоди, укладені після укладення договору поруки 30 липня 2014 року, оскільки інші додаткові угоди не мають правового значення, так як були укладені до договору поруки. 
Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.
Аналіз змісту додаткового договору від 22 серпня 2014 року № 151214К12-1 до кредитного договору від 10 червня 2014 року № 151214К12 свідчить про те, що даною угодою було доповнено пункти кредитного договору щодо розміру комісії за управління у разі невиконання/порушення хоча б одного з зобов`язань, визначених кредитним договором.
Відповідно до додаткового договору від 26 серпня 2014 року № 151213К17-21 до кредитного договору від 21 серпня 2013 року № 151213К17 абзац другий підпункту 3.3.1.1 пункту 3.3.1 статті 3 «кредит та проценти» договору викладено в новій редакції: «транш 1 кредиту в сумі 20 000 000,00 дол. США з кінцевим терміном строком погашення до 26 вересня 2014 року».
Додатковим договором від 10 вересня 2014 року № 151213К17-22 до кредитного договору абзац третій та четвертий підпункту 3.3.1.1 пункту 3.3.1 статті 3 «кредит та проценти» договору викладено в новій редакції: «транш 2 кредиту в сумі                    3 000 000,00 дол. США з кінцевим терміном строком погашення до 09 жовтня                      2014 року; транш 3 кредиту в сумі 3 250 000,00 дол. США з кінцевим терміном погашення до 10 жовтня 2014 року». Абзац дев`ятий підпункту 3.3.1 статті 3 «кредит та проценти» договору викладено в наступній редакції: «надання кредиту здійснюється траншами, строком дії кожного траншу не більше 12-ти місяців (за виключенням траншу 1 в сумі 20 000 000,00 дол. США, траншу 2 в сумі                           3 000 000,00 дол. США та траншу 3 в сумі 3 250 000,00 дол. США), але не більше кінцевого строку погашення кредиту, визначеного в підпункті 3.2.2 цього договору».
Додатковим договором від 16 жовтня 2014 року № 151213К17-23 до кредитного договору абзац другий, третій та четвертий підпункту 3.3.1.1 пункту 3.3.1 статті 3 «кредит та проценти» договору викладено у наступній редакції: «транш 1 кредиту в сумі 20 000 000,00 дол. США з кінцевим терміном строком погашення до                                          25 листопада 2014 року; транш 2 в сумі 3 000 000,00 дол. США з кінцевим терміном строком погашення до 08 грудня 2014 року; транш 3 в сумі 3 250 000,00 дол. США з кінцевим терміном строком погашення до 09 грудня 2014 року». При цьому встановлено, що сторони домовилися, що позичальник сплачує банку комісію за зміну умов договору, згідно з цим додатковим договором, в сумі 60 000,00 грн,                          в т. ч. ПДВ 10 000,00 грн. 
Так, згідно з додатковим договором від 02 грудня 2014 року № 151213К17-24 до кредитного договору від 21 серпня 2013 року № 151213К17 пункт 5.1 статті 5 «Додаткові умови» доповнено підпунктом 5.1.34 в наступній редакції: «здійснювати погашення кредиту в сумі не менше ніж 21 888 750,00 дол. США кожні 90 днів, починаючи з дати укладення цього додаткового договору». При цьому встановлено, що сторони домовилися, що позичальник сплачує банку комісію за зміну умов договору, згідно з цим додатковим договором, в сумі 600 000,00 грн, в т. ч. ПДВ 100 000,00 грн. 
Проте, установлення без згоди поручителів додатковими угодами до кредитних договорів умов щодо сплати додаткових платежів - комісій за пролонгацію кредитних договорів та внесення змін до них, не є підставою для припинення поруки в порядку частини першої статті 559 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі                          № 6-2662цс15. 
Апеляційним судом також не враховано, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: 
підвищення розміру процентів; 
відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; 
установлення (збільшення розміру) неустойки; 
встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.
У той час як додаткові договори до кредитних договорів таких умов не містять.
Натомість апеляційний суд дійшов висновку про припинення правовідносин поруки між банком і поручителем, допустивши суттєву неповноту в з`ясуванні дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін у спірних правовідносинах, не проаналізувавши додаткові договори до кредитного договору, не надавши оцінки умовам Кредитних договорів та Договорів поруки щодо обсягу зобов`язання, умови якого встановлюються додатковими угодами.
За таких обставин апеляційний суд дійшов передчасних висновків про задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про припинення поруки та відмову у задоволенні позову ПАТ «Укрексімбанк» про стягнення кредитної заборгованості. 
Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити частково.
 
Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 січня 2017 року скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та у подальшому виконанню не підлягають.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                              С. Ю. Бурлаков
                                                                                      В. С. Жданова
                                                                                      А. Ю. Зайцев
                                                                                       В. М. Коротун