Постанова                                           
Іменем України                           
 
02 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 500/4406/19
провадження № 61-19233св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач),                Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач -Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», 
третя особа - Первинна профспілкова організація Ізмаїльського порту,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Дрішлюка А. І., Драгомерецького М. М.,                   Громіка Р. Д.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ», третя особа - Первинна профспілкова організація Ізмаїльського порту (далі - ППО Ізмаїльського порту),  про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати.
На обґрунтування вимог зазначила, що за наказом від 15 травня 2019 року                              № 85-ос її було звільнено з посади контролера на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України за скороченням чисельності та штату. 
Позивачка вважає, що її звільнення є незаконним, оскільки проводилось без згоди профспілкового комітету. При цьому, скорочення штату фактично не відбулось. 
Також вказує, що її повідомили про вакантні посади, проте вони є нерівноцінними.  
З урахуванням викладених обставин просила суд поновити її на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» та стягнути з відповідача середній заробіток в розмірі 146 424,96 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності та необґрунтованості.
Не погодившись із цим судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 червня 2020 року скасовано.
Ухвалено нове рішення у справі, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту).
Стягнуто з ДП «АМПУ» в особі Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Стягнуто з ДП «АМПУ» в особі Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення  ОСОБА_1 на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один календарний місяць.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що звільнення                    ОСОБА_1  здійснено без попереднього отримання згоди профспілкової організації на звільнення позивачки, що передбачено статтею 43 КЗпП України.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
21 грудня 2020 року ДП «АМПУ» подало через засоби поштового зв`язку до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на та постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року у вищевказаній справі.
 
В касаційній скарзі заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалено постанову без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.
 
26 січня 2021 року на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від ДП «АМПУ» надійшли доповнення до касаційної скарги.
 
Доводи інших учасників справи
25 січня 2021 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від  ППО Ізмаїльського порту надійшов відзив на касаційну скаргу ДП «АМПУ», в якому третя особа просить суд касаційну скаргу відповідача відхилити, оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін.
01 лютого 2021 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Павловича Є. В.  надійшов відзив на касаційну скаргу ДП «АМПУ», в якому представник позивача просить суд касаційну скаргу відповідача відхилити, оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін.
22 лютого 2021 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від ППО Ізмаїльського порту надійшли пояснення на  доповнення до касаційної скарги ДП «АМПУ», в яких третя особа просить суд касаційну скаргу відповідача відхилити, оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
26 січня 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом 
Встановлено, що наказом від 11 жовтня 2017 року № 298 на ДП «АМПУ» з метою удосконалення процесу надання охоронних послуг по охороні морських портів створено робочу групу, до складу якої увійшов представник Ізмаїльської філії.
24 жовтня 2017 року начальник адміністрації Ізмаїльського морського порту направив заступнику голови ДП «АМПУ» з морської та внутрішньої безпеки лист, в якому зазначив, що за результатами проведеного дослідження розрахунки свідчать про економічну доцільність залучення сторонніх охоронних організацій з вартістю послуг в межах вказаного тарифу.
Упродовж часу роботи робочої групи ДП «АМПУ» прийнято висновок, який затверджено головою робочої групи 02 листопада 2017 року та погоджено виконуючим обов?язки голови ДП «АМПУ» 03 листопада 2017 року, на підставі чого винесено окреме доручення від 04 грудня 2017 року № 69 в частині опрацювання питань та заходів щодо оптимізації чисельності та штату працівників охорони та пом`якшення несприятливих наслідків реформування у колективах служби морської безпеки. 
Листом від 14 лютого 2018 року № 10/1/06-64 ДП «АМПУ» отримано висновок ДП «Науково-дослідний проектно-конструкторський інститут морського флоту України» щодо доцільності здійснення ДП «АМПУ» оптимізаційних заходів щодо залучення сторонніх охоронних послуг для підтримання режиму перебування в окремих морських портах для отримання запланованої економічної ефективності (розрахункової економічної вигоди) від таких заходів, за умови проведення тендеру з визначення переможця для надання послуг за ціновим критерієм, а також при обов`язковому додержанні всіх передбачених чинним законодавством процедур та здійснення інших необхідних заходів щодо вирішення виникаючих соціальних проблем, в тому числі щодо пріоритетного працевлаштування вивільнюваних працівників вважається доцільним.
На підставі викладеного, 14 травня 2018 року відбулась нарада керівництва Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» щодо запровадження змін в організації виробництва і праці служби морської безпеки, на якій було визнано доцільними зміни в організації виробництва та праці служби морської безпеки та передачу функцій з підтримання режиму перебування і переміщення в морському порту стороннім організаціям.
Згідно висновку судового експерта від 18 червня 2018 року № 1/05-18 в результаті порівняння розрахункових показників витрат на забезпечення роботи ЗОМП (загони охорони морського порту), які визначені на підставі відомостей, наданих для проведення дослідження з витратами на роботу ССОО (сторонні спеціалізовані охоронні організації) за умови збереження складу та вартості витрат на утримання ЗОМП та оплату роботи ССОО впродовж 2018 року встановлено, що загальна вартість на утримання ЗОМП, яка складається з витрат на оплату праці та інших витрат, пов`язаних з забезпеченням функціонуванням ЗОМП, та скорочується у випадку заміни ЗОМП на ССОО, розрахована на 12 календарних місяців, перевищує витрати на оплату роботи ССОО на 32 387,40 тис грн. Економічний ефект у випадку заміни ЗОМП на ССОО з 01 липня 2018 року за умови відсутності витрат на скорочення ЗОМП та збереження розрахункових витрат на утримання ЗОМП та оплату роботи ССОО станом на 31 грудня 2018 року може дорівнювати 18 892,65 тис грн. Результати дослідження підтверджують висновки про економічну доцільність зміни ЗОМП Одеської, Ізмаїльської та Іллічівської філій АМПУ на підрозділи ССОО, зазначені у висновку від 02 листопада 2017 року.
23 березня 2018 року керівництвом ДП «АМПУ» було проведено спільну нараду з представниками профспілкових організацій щодо обговорення заходів з реалізації комплексу дій, направлених на пом`якшення наслідків, пов`язаних із залученням сторонніх охоронних послуг, за результатами якої було складено протокол № 24 та вирішено, що всі організаційно-правові заходи щодо розгляду питання про можливу зміну працівників ЗОМП на охоронців приватних охоронних структур проводити з суворим дотриманням норм чинного законодавства; організувати роботу відповідних підпорядкованих структурних підрозділів, які відповідають за роботу з персоналом, щодо проведення організаційно-правових заходів з дотриманням чинного законодавства про працю відносно кожного працівника, який потенційно підпадає під можливе вивільнення, у зв`язку з проведенням тендеру на закупівлю охоронних послуг.
25 січня 2019 року між відповідачем та ТОВ «Охоронна компанія «Альфа безпека», за результатами проведеної процедури відкритих торгів, було укладено договір              № 4-В-ІЗФ-19 про надання послуг з підтримання режиму перебування і переміщення в морському порту. Додатком до даного договору є Меморандум про взаємопорозуміння, основною метою якого є надання пріоритетного права на працевлаштування вивільняємих працівників відповідача.
01 лютого 2019 року Адміністрація направила до ППО Ізмаїльського порту повідомлення про заплановане скорочення чисельності штату.  Також 01 лютого 2019 року Адміністрація направила повідомлення про заплановане скорочення чисельності штату Голові професійної спілки працівників морського транспорту України.
05 лютого 2019 року ДП «АМПУ» видано наказ № 17/14 «Про скорочення чисельності та штату служби морської безпеки» про виключення з 16 травня 2019 року із штатного розпису Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» штат та чисельність загону охорони морського порту СМБ, а саме - посаду контролера на контрольно-пропускному пункті з посадовим окладом 5 300,00 грн - 48 штатних одиниць.
05 лютого 2019 року ДП «АМПУ» направила  ОСОБА_1 попередження про вивільнення з 15 травня 2019 року. З вказаним попередженням  ОСОБА_1 08 лютого 2019 року була ознайомлена, від підпису про ознайомлення відмовилась у присутності трьох осіб.
08 лютого 2019 року  ОСОБА_1 були надані пропозиції про переведення на посаду, яким запропоновано ознайомитись із списком вакантних посад філій ДП «АМПУ» станом на 04лютого 2019 року. З вказаними пропозиціями  ОСОБА_1 08 лютого 2019 року була ознайомлена, від підпису про ознайомлення відмовилась у присутності трьох осіб.
26 лютого 2019 року  ОСОБА_1 ознайомилась зі списком вакантних посад філій ДП «АМПУ», на переведення на запропоновані посади не погодилась, про що особисто склала підпис. 06 березня 2019 року, 14 березня 2019 року, 22 березня 2019 року, 26 березня 2019 року, 25 березня 2019 року, 03 квітня 2019 року, 11 квітня 2019 року ОСОБА_1 від переведення на вакантні посади ДП «АМПУ» відмовилась також.
ОСОБА_1 є членом первинної профспілкової організації Ізмаїльського порту
11 квітня 2019 року листом № 466/14-01-08/Вих/14 Адміністрація порту направила подання до ППО Ізмаїльського порту про надання згоди на звільнення контролерів на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки Ізмаїльської філії ДП «АМПУ»  в кількості 48 штатних одиниць.
Відповідно до виписки з протоколу від 23 квітня 2019 року № 56 профспілкова організація відмовила адміністрації Ізмаїльської філіїДП «АМПУ» у наданні згоди на звільнення за скороченням чисельності та штату за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗПП України, в зв`язку з порушенням вимог чинного законодавства, Галузевої угоди і Колективного договору.
Наказом від 15 травня 2019 року № 85-ос позивачка звільнена з посади контролера на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України за скороченням чисельності та штату.
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
 
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
 
Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
 
Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
 
Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
 
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення.
 
Близький за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження № 11-43/ асі18 ).
 
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Встановлено, що в Ізмаїльській філії ДП «АМПУ» дійсно відбулись зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату працівників, що стали підставою для вивільнення 48 контролерів на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.
Відповідач, як роботодавець, у встановлений частиною першою статті 49-2 КЗпП України строк персонально попередив позивачку про її наступне вивільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Також ДП «АМПУ» виконало інші обов`язки, передбачені статтею 49-2 КЗпП України, запропонувавши позивачці усі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам (професії чи спеціальності позивача, іншу роботу), які існували у філіях ДП «АМПУ». Своєї згоди на переведення на запропоновані посади позивачка не надала.
У відповідності до положень частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обгрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником (частина першої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»).
Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України та  частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.
За змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.
 
Таким чином, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.  
 
Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (статті 8 Конституції України, статті 3 ЦК України, статей 2, 263 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».
 
Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.
 
При цьому висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.
 
Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15.
 
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
У статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
11 квітня 2019 року адміністрація Ізмаїльського порту звернулась до ППО Ізмаїльського порту з поданням про надання згоди на звільнення 48 контролерів на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України за скороченням чисельності та штату (у тому числі позивачки). 
 
ППО Ізмаїльського порту 23 квітня 2019 року прийнято рішення № 56 про відмову у наданні згоди на звільнення за скороченням чисельності та штату за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України контролерів на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки, в переліку яких вказана позивачка.
Судом першої інстанції було надано належну оцінку висновку профспілкового органу про ненадання згоди на звільнення позивачки.
За результатами такої оцінки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору не містить належного правового обґрунтування щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 .
Зокрема, посилання ППО Ізмаїльського порту  на те, що вищезазначена процедура скорочення відбувається в тому числі на підставі окремого доручення ДП "АМПУ" № 29 від 04 травня 2018 року, законність якого профспілкова організація оскаржує у судовому порядку, не могло бути підставою для відмови у наданні згоди на звільнення працівників, оскільки на час прийняття відповідного рішення вказане окреме доручення у встановленому законом порядку скасовано не було. Крім того, місцевим судом встановлено, що рішенням Ізмаїльского міськрайонного суду Одеської області від 22 липня 2019 року у справі №500/3187/18 відмовлено у задоволенні позовних вимог ППО Ізмаїльського порту до ДП «Адміністрація морських портів України» про скасування окремого доручення № 29 від 04 травня 2018 року.
Посилання ППО Ізмаїльського порту у протоколі № 56 від 23 квітня 2019 року на приписи пункти 1.3, 2.7 Галузевої угоди між Міністерством інфраструктури України, Федерацією роботодавців транспорту України і спільним представницьким органом профспілок у сфері морського транспорту  щодо необхідності залучення підприємствами представників профспілкових організацій до розроблення фінансових планів у частині соціально-економічного розвитку державних підприємств також не є обґрунтованим, оскільки доказами, що містяться в матеріалах справи, підтверджено наявність відповідного соціального діалогу між ДП «Адміністрація морських портів України» та представниками профспілкових організацій, зокрема, з питань удосконалення процесу надання охоронних послуг по охороні морських портів.
 
З тих же підстав є необґрунтованими і посилання на пункт 2.22 вказаної Галузевої угоди щодо рекомендацій підприємствам не проводити масових звільнень працівників без проведення спеціальних консультацій з профспілками. 
 
Крім того, звільнення 48 працівників відповідачем не підпадає під визначені частиною першою статті 48 Закону України «Про зайнятість населення» ознаки масового вивільнення працівників з ініціативи роботодавця.
 
Також ППО Ізмаїльського порту у протоколі № 56 від 23 квітня 2019 року не досліджені фактичні обставини, не відображені індивідуальні підстави та деталізоване правове обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення за скороченням чисельності та штату по кожному конкретному працівнику, зазначеному у поданні, окремо.
 
При таких обставинах суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з підстав відсутності у рішенні ППО Ізмаїльського порту належного правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 відповідач мав право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним, оскільки були дотримані й інші передбачені законодавством вимоги для звільнення.
Разом з тим, вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, а тому також не підлягають задоволенню.   
Апеляційний суд, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, не врахував наведених положень закону та обставин справи й скасував рішення суду, яке  відповідає закону.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо у передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи, а тому це рішення відповідно до статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а постанову апеляційного суду скасувати.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» задовольнити.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року скасувати, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 червня 2020 року залишити в силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	В. С. Жданова  	
 	А. Ю. Зайцев   Є. В. Коротенко   	
 	                                В. М. Коротун