ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/966/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/4642/20 Категорія: 310000000 	Позарецька С. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретар Торопенко Н.М.

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ; 
особа, яка подала апеляційну скаргу – ОСОБА_2 ; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною, визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, 

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 серпня 2019 року шлюб між сторонам розірваний, після чого син проживає з відповідачем. Одразу після розірвання шлюбу між сторонами почалися непорозуміння щодо участі у вихованні дитини, відповідач заперечувала проти відвідування сина та можливості проведення з ним спільного дозвілля та відпочинку; перемови щодо залагодження спору є безрезультатними, а навпаки призвели до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає у реалізації прав та обов`язків батька, створює різного роду ситуації, через які стає неможливим побачитися та провести час з сином та безпосередньо брати участь у його вихованні.
Після марних спроб вирішити конфлікт, позивач звернувся до Служби у справах дітей ЧМР та 25 травня 2020 року прийнято рішення №204 про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні позивача із сином. Однак, відповідач продовжує чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, не реагує на повідомлення щодо приїзду батька до дитини, внаслідок чого викликались працівники поліції, які проводили із відповідачем роз`яснювальну роботу.
02 липня 2020 року відбулось повторне засідання Служби у справах дітей з розгляду заяви позивача про те, що відповідач продовжує чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, на якому відповідач повідомила, що буде виконувати тільки рішення суду.
Враховуючи наведене, позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити позивачу спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_5 : щосереди з 14-00 до 20-00; перші та треті вихідні місяця з 15-00 п`ятниці до 19-00 неділі; половина всіх шкільних канікул дитини; без присутності матері дитини.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2021 року позов задоволено частково.
 Визначено ОСОБА_1 наступний спосіб участі у вихованні малолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : щосереди з 16-00 до 20-00 – перший місяць у присутності матері дитини; перші та треті субота - неділя кожного місяця з 10-00 суботи до 18-00 неділі; половина всіх шкільних канікул дитини, а влітку в період шкільних канікул - один місяць за домовленістю між батьками; з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини та обставин, які можуть виникнути.
Зобов`язано ОСОБА_2 не пізніше як за добу до часу побачень та спільного відпочинку дитини з батьком, визначених даним рішенням суду, інформувати ОСОБА_1 засобами телефонного або електронного зв`язку про місце (адресу), де він може забрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та місце (адресу), куди він має доставити дитину після закінчення таких побачень чи відпочинку.
Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у визначений судом спосіб у вихованні малолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду обґрунтоване тим, що наведений порядок та спосіб участі батька у вихованні малолітньої дитини є достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, спрямований на підтримку зв`язків між рідними. Суд вказав, що позбавлення позивача права на спілкування й участь у вихованні сина може позбавити дитину родинних зв`язків із батьками, любові та турботи з їхнього боку.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2021 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Встановити ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожну суботу місяця з 10.00 до 18.00 з урахуванням бажання дитини на зустріч та стану його здоров`я та інших обставин, що можуть виникнути, з повідомленням відповідача про місце перебування дитини.
В апеляційній скарзі вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, які достовірно встановлюють, що вона перешкоджала позивачу бачитися з дитиною відповідно до графіка побачень, встановленого рішенням служби у справах дітей Черкаської міської ради від 25 травня 2020 року. Зазначає, що відхилення від графіку, на які посилається позивач як на перешкоди у спілкуванні з дитиною, зумовлені обставинами, що не залежали від волі відповідачки та не були спрямовані на перешкоджання у спілкуванні, побаченням батька із сином.
Просить врахувати, що малолітній син сторін відмовляється від зустрічей з позивачем.
Вважає, що судом першої інстанції не враховано вік дитини та те, що передбачене графіком побачень тривале і періодичне проживання дитини з батьком тягне за собою постійну та значну зміну звичних для дитини умов життя, з урахуванням необхідності відвідування школи дитиною.
Вказує, що судом не взято до уваги висновок за результатами діагностичного обстеження, складений психологом-консультантом ОСОБА_6 від 16 жовтня 2020 року, яким встановлено, що у ОСОБА_4 наявна психологічна травма та високий рівень ситуативної тривожності щодо спілкування з батьком… Даний стан загрожує емоційному благополуччю хлопчика, для нього небажаним є емоційні стреси, тиски та примушування до спілкування з батьком… спілкування сина за графіком є нехтуванням емоційних потреб сина.
Просить врахувати, що будинок, де проживає позивач, винаймається, шлюб із жінкою, з якою він проживає, не зареєстрований у встановленому законом порядку, а тому об`єктивно вважає, що проживання хлопчика під час літніх та зимових канікул разом з батьком у таких умовах, може негативно вплинути на розвиток дитини, оскільки батько не має можливості створити дитині достатні матеріальні та комфортні умови проживання, необхідні для нормального розвитку дитини, в тому числі наявність її індивідуального простору.
Зазначає, що нею було подано заяву до Головного управління національної поліції в Черкаській області по факту викрадення позивачем з її автомобіля велосипеду, що свідчить про можливий негативний вплив позивача на дитину.
Звертає увагу, що в судовому засіданні було відхилено її клопотання про надання доказів у вигляді відеозапису домашнього насильства щодо неї зі сторони позивача в присутності дітей, з якого вбачається, що батько дитини для того, щоб побачитися з дитиною, вибиває вікно в будинку, де вони проживають, і після тривалих вмовлянь зі сторони відповідачки зупинитися, вибиває із її рук телефон, щоб вона не викликала поліцію.
Також вказує, що судом не враховано, що відповідачка працює повний робочий тиждень та має можливість повноцінно спілкуватись із дитиною тільки на вихідних, однак, встановлений судом графік обмежує її право на повноцінне спілкування з дитиною у вихідні дні.
Стверджує, що батько дитини не несе фінансової відповідальності за розвиток сина, сплачує на утримання сина 1000 грн, що взагалі є недостатньою фінансовою допомогою і не покриває витрат на його утримання.
Крім того, на думку скаржниці, судом не повинен бути врахований висновком органу опіки та піклування № 643 від 16 грудня 2020 року, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, складений без врахування документів, наданих ОСОБА_7 , які стосуються справи.
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
У відзиві вказує, що твердження відповідачки про відсутність з її сторони перешкод у спілкуванні батька з дитиною, не відповідають дійсності та підтверджуються матеріалами справи, а також відзивом на позов та апеляційною скаргою.
Вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив надані сторонами докази, а заперечення ОСОБА_2 проти визначеного судом способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином не ґрунтуються на законі, суперечать дійсним обставинам справи та спрямовані на шкоду дитині сторін.
Зазначає, що посилання відповідачки в апеляційній скарзі на Акт оцінки потреб сім`ї № 97 від 26 лютого 2021 року та Висновок за результатами діагностичного обстеження від 16 жовтня 2020 року, складений психологом-консультантом ОСОБА_6 , є безпідставними, оскільки вказаний Акт не був наданий відповідачем суду з відзивом на позов та не був предметом дослідження суду першої інстанції, і відповідачка не вказує причини неподання його до суду. Крім того, на думку позивача, зазначені документи не є належними доказами у справі, так як фактично є за своєю суттю суб`єктивними дослідженнями спеціалістів в галузі психології.
Також вважає, що ОСОБА_2 не скористалась правом на подання зустрічного позову, тому її вимоги про встановлення способу участі батька у вихованні дитини сторін не підлягає розгляду апеляційним судом та її слід залишити без задоволення.
ОСОБА_2 подала відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій, крім обставин, викладених у апеляційній скарзі, вказує, що за період перебування сторін у шлюбі позивач безвідповідально ставився до батьківських обов`язків, часу дітям не приділяв, матеріально не забезпечував.
Зазначає, що дочка сторін не спілкується з батьком і останній не цікавиться її життям, а вибіркове ставлення позивача до дітей, завдає моральних страждань дитині.
Вважає, що судом безпідставно була врахована думка соціального педагога школи, яка була запрошена в судове засідання, та з незрозумілих причин не враховано результати роботи професійного психолога, викладені у висновках за результатами діагностичного обстеження дитини.
Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенція про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 СК України).
Частинами другою, третьою статті 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно із частинами першою-третьою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.
Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахуванням конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року § 54). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року § 100).
У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» ЄСПЛ зазначив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).
Отже, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків.
Судом першої інстанції встановлено, щосторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 серпня 2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Після розірвання шлюбу малолітній син сторін проживає разом з матір`ю.
Рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 204 від 25 травня 2020 року батькові дитини ОСОБА_4 встановлено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином.
Відповідно до висновку №643 від 16 грудня 2020 року, наданого виконавчим комітетом Черкаської міської ради, як органом опіки та піклування м. Черкаси, визначено батькові ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : щосереди з 18-00 до 20-00; перші та треті вихідні місяця по суботах та неділях з 10-00 до 19-00, перший місяць у присутності матері дитини, в подальшому без присутності матері дитини; один місяць влітку за домовленістю між батьками; з урахуванням обставин, які можуть виникнути.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши думки учасників справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було визначено найбільш компромісний графік участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 . При цьому судом враховано вік малолітньої дитини, місце постійного проживання дитини разом з матір`ю, навчання у школі, відвідування гуртків та секцій, режим дня дитини.
Колегія суддів вважає правильним висновок суду, що визначений ним графік якнайкраще буде відповідати інтересам малолітньої дитини.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що графік, визначений судом, не сприятиме інтересам дитини, оскільки дитина буде відірваною від свого розкладу дня, навчання у школі, спортивних занять, додаткових занять з математики та іноземної мови, колегія суддів вважає безпідставними. Так, судом визначено графік спілкування дитини з батьком щосереди з 16.00 до 20.00, у вихідні дні та під час канікул, тобто не в період навчання у школі. Щодо відвідування дитиною гуртків та додаткових занять під час канікул, графік буде визначатись за домовленістю між батьками та з урахуванням обставин, що можуть виникнути.
Отже, визначений судом спосіб участі батька у вихованні дитини не обмежує дитину у навчанні та відвідуванні додаткових занять.
Посилання скаржниці на те, що встановлений судом графік обмежує її право на повноцінне спілкування з дитиною у вихідні дні, також є безпідставними, оскільки згідно з графіком позивач буде спілкуватись з дитиною лише перші та треті суботу і неділю кожного місця, а не кожні вихідні дні.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів протиправної поведінки позивача щодо малолітнього сина сторін, чи взагалі негативної характеристики позивача.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що судом першої інстанції було відхилено її клопотання про надання доказів у вигляді відеозапису домашнього насильства щодо неї зі сторони позивача, з якого вбачається, що батько дитини для того, щоб побачитись з дитиною, вибиває вікно в будинку. Вказане свідчить про наявність негативних стосунків між сторонами та про те, що відповідачка чинила перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною, що також підтверджено матеріалами справи, зокрема, відомостями, що містяться у талонах-повідомленнях єдиного обліку від 27.05.2020р., 03.06.2020р., 05.06.2020р., 22.07.2020р., 17.07.2020р., 01.07.2020р., 03.07.2020р., 08.07.2020р., 15.07.2020р., наданих органами Національної поліції щодо повідомлень ОСОБА_1 про те, що мати дитини перешкоджає йому у спілкуванні з сином.
Крім того, ОСОБА_2 подавала заяву до школи, в якій навчається дитина сторін, про те, що у зв`язку з агресивною поведінкою батька ОСОБА_1 , що викликає у дитини стан тривоги, страху та не сприяє освітньому процесу, просить директора навчального закладу категорично заборонити батьку заходити в клас під час навчального процесу та забирати дитини під час уроків чи перерви і після уроків не віддавати батьку дитину.
Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідачки усунути йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, є обґрунтованим.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що висновок органу опіки та піклування № 643 від 16 грудня 2020 року щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини, не повинен бути врахований судом, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, складений без врахування документів, наданих ОСОБА_2 , не підтверджуються відповідними доказами. Так, відповідачкою не надано доказів оскарження вказаного висновку чи його скасування.
Крім того, судом першої інстанції прийнято до уваги висновок органу опіки та піклування, однак, винесено своє рішення на підставі поданих сторонами доказах, з урахуванням думки малолітньої дитини сторін.
Допитаний у судовому засіданні в суді першої інстанції малолітній син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не надав однозначної відповіді, що він не бажає спілкуватись із батьком. Колегія суддів вважає, що наявна конфліктна ситуація між батьками малолітньої дитини, безумовно негативно впливає на думки та поведінку дитини. Судом першої інстанції вірно визначено, що для найкращих інтересів дитини необхідне спілкування з обома батьками.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на Акт оцінки потреб сім`ї № 97 від 26 лютого 2021 року, однак, в матеріалах справи такий акт відсутній та він не був досліджений судом першої інстанції.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що висновок за результатами діагностичного обстеження, складений психологом-консультантом ОСОБА_6 від 16 жовтня 2020 року, не є достатнім доказом для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , як просить відповідачка, оскільки він спростовується іншими матеріалами справи, поясненнями учасників справи та малолітньої дитини сторін.
Посилання у відповіді на відзив на аморальний спосіб життя позивача не підтверджуються належними доказами, тому є безпідставними.
Твердження в апеляційній скарзі про небажання дочки сторін спілкуватись із батьком ОСОБА_1 , та батька із нею, не є предметом розгляду даної справи.
Посилання скаржниці на те, що позивач сплачує аліменти на утримання малолітнього сина у недостатньому розмірі, не може бути підставою для відмови у спілкуванні дитини із батьком.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було ухвалено законне та обґрунтоване рішення, з урахуванням думки всіх учасників справи та малолітньої дитини сторін, та визначено компромісний спосіб участі батька у вихованні дитини, виходячи із якнайкращих інтересів малолітньої дитини.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2021 року – залишити без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді 

                                
Повний текст постанови складений 26 травня 2021 року