Ухвала                                       
іменем України 
 
31 травня 2021 року
м. Київ
справа № 754/9696/20
провадження № 51-2637 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                              ОСОБА_1 , 
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020100030003010,
встановив:
за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, 
ОСОБА_4 ,       ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
м. Києва, громадянина України, жителя                             АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 126-1 Кримінального кодексу України (далі – КК) та виправдано у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 було пред`явленообвинувачення в тому, що він упродовж 2019 та 2020 років по теперішній час, діючи умисно, усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, на ґрунтінеприязних стосунків, систематично вчиняв по відношенню до своєї матері ОСОБА_5 дії, виражені у словесних образах, погрозах, висловлюваннях на її адресу нецензурними словами, приниженні та залякуванні. Окрім того, ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи похилий вік своєї матері, вчинив щодо неї економічне насильство, яке виразилось в умисному позбавленні її грошей, що призвело до психологічних та економічних страждань ОСОБА_5 .
Так, 9 лютого 2019 року приблизно о 12:00 ОСОБА_4 , за місцем свого постійного проживання в квартирі                        АДРЕСА_2 , вчинив сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , під час якої висловлювався нецензурною лайкою, погрожував їй та завдав фізичного болю, чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, за що 22 квітня 
2019 року (справа № 754/3416/19) Деснянським районним судом м. Києва був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, за яке йому було призначено адміністративне стягнення у виді штрафу.
15 серпня 2019 рокуприблизно о 18:30 ОСОБА_4 у вказаній квартирі вчинив словесний конфлікт зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , під час якого висловлювався нецензурною лайкою відносно останньої, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, за що 12 вересня 2019 року (справа 
№ 754/13447/19) Деснянським районним судом м. Києва був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, за яке йому було призначено адміністративне стягнення у виді штрафу.
25 червня 2020 рокуприблизно о 23:30 за місцем свого проживання 
ОСОБА_4 , у стані алкогольного сп`яніння, вчинив конфлікт з матір`ю ОСОБА_5 , під час якого показував непристойні жести, відмовлявся платити за комунальні послуги, чим вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру, за що 30 червня 2020 року (справа № 754/7800/20) Деснянським районним судом м. Києва був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП, за яке йому було призначено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк п`ять діб.
16 липня 2020 рокуприблизно о 08:00 ОСОБА_4 за місцем свого проживання взяв у своєї матері ОСОБА_5 гроші для власних потреб, чим вчинив домашнє насильство в сім`ї економічного характеру, за що 21 липня 
2020 року (справа №754/8992/20) Деснянським районним судом м. Києва був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП, за яке йому було призначено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк п`ять діб.
Вказаними систематичними насильницькими діями ОСОБА_4 заподіяв своїй матері ОСОБА_5 психологічні й економічні страждання, які проявилися в переживаннях страху за своє життя та здоров`я, за стан сімейного майна, за психологічне благополуччя молодшого сина, почуття образи, напруги, тривожних очікувань, що погіршують якість її життя.
Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст.126-1 КК як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та економічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.
Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_4 , суд першої інстанції вказав, що за всі зазначені в обвинуваченні правопорушення ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності, а вчинення іншого діяння, яке б містило склад злочину, передбаченого ст. 126-1 КК, йому не інкримінується, виходячи з принципу "двічі за одне і те саме не карають", а тому в даному кримінальному провадженні відсутня підстава для кримінальної відповідальності, передбачена ч. 1 ст. 2 КК.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Суть доводів прокурора зводиться до тверджень про те, що  погоджуючись з вироком місцевого суду суд апеляційної інстанції безпідставно мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_4 вдруге притягається до юридичної відповідальності (адміністартивною за формою, але кримінальною за суттю) за одні й ті ж правопорушення.
Вважає, що цей суд не зіставив фактичних обставин правопорушення в адміністративному та кримінальному провадженнях, не з`ясував наявність у даній конкретній справі умов, які не виключають подвійного провадження в рамках кримінального та адміністративного права, не врахував, що систематичні дії ОСОБА_4 призвели до психологічних страждань потерпілої та погіршили якість її життя, тобто до наслідків, які не охоплюються частинами 1 та 2 
ст. 173-2 КУпАП. Крім того, суд не звернув уваги на те, що згідно вказаних постанов у справах про адміністративні правопорушення, внаслідок вчиненого 
ОСОБА_4 потерпілій була завдана шкода її психологічному здоров`ю, а в рамках кримінального провадження було встановлено факт психологічних страждань потерпілої та погіршення якості її життя.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до скарги копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК)  суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави,
з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Прокурор у касаційній скарзі зазначає про необґрунтованість висновку суду першої інстанції про визнанняОСОБА_4  невинуватим за ст. 126-1 КК і його виправдання у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення та висновку суду апеляційної інстанції, який з місцевим судом погодився, не навівши достатніх аргументів свого рішення.
На думку суду, ці доводи прокурора не є слушними з огляду на таке.
Суд першої інстанції дослідив зібрані у справі докази з додержанням вимог
КПК і, навівши у вироку відповідні обґрунтування, дійшов висновку про наявність підстав для виправдання ОСОБА_4 за обвинуваченням його у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК.
Так, судом було встановлено, що постановами Деснянського районного суду 
м. Києва від 22квітня 2019 року, 12 вересня 2019 року, 30 червня 2020 року та 
21 липня 2020 року       ОСОБА_6 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення 9 лютого та 
15 серпня 2019 року, 25 червня та 16 липня 2020 року домашнього насильства психологічного, фізичного та економічного характеру й накладено адміністративні стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн, 340 грн та два адміністративнихарешти кожен на строк п`ять діб, якізгідно довідок 
№ 2389/125/32/16-2020, № 2444/125/32/16-2020 від 14 та 18 вересня 2020 року відбуті ОСОБА_4 
Суди попередніх інстанцій правильно зазначили і з таким висновком погоджується колегія суддів, що оскільки в основу обвинувачення ОСОБА_7 за 
ст. 126-1 КК покладені ті ж факти, які стали підставами для застосовування адміністративних стягнень, то він вдруге притягається до юридичної відповідальності (адміністративною за формою, але кримінальної за суттю) за одні й ті ж правопорушення.
Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, 
а згідно зі ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
На основі аналізу практики Європейського суду з прав людини суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ст. 126-1 КК, після набрання законної сили постановами у справах про адміністративні правопорушення за 
ст. 173-2 КУпАП, у даному випадку є порушенням принципу «non bis in idem» 
у розумінні ч. 1 ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод та суперечить приписам ч. 3 ст. 2 КК.
Зазначене узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена 
у постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 397/1694/14-к.
Доводи аналогічного змісту висловлював прокурор і у своїй апеляційній скарзі. Апеляційний суд обґрунтовано визнав їх безпідставними, мотивувавши свої висновки належним чином, і з ними погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції. 
Ухвала апеляційного суду не суперечить статтям 370, 419 вказаного Кодексу.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону,                                 які передбачено ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, судом касаційної інстанції не встановлено.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив: 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року стосовно  ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                         ОСОБА_3