ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року	Львів	Справа № 380/3793/20 пров. № А/857/2988/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

секретар судового засідання                     Гнатик А.З.

за участю:
представник позивача                     Купець О.І.
представник відповідача                     Куля Є.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги  Галицької митниці Держмитслужби та ОСОБА_1 на додаткове рішення   Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року (ухвалено в м. Львові, головуючий суддя Кузан Р.І.) у справі № 380/3793/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби    про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов`язків начальника Львівської митниці ДФС, Голови комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Романа Антоняка №86-о «Про звільнення ОСОБА_1 » від 13.04.2020; поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного посту «Смільниця» Львівської митниці ДФС; стягнути із Галицької митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день винесення рішення судом першої інстанції.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 вищевказаний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ виконуючого обов`язків начальника Львівської митниці ДФС, Голови комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Романа Антоняка №86-о «Про звільнення ОСОБА_1 » від 13.04.2020. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного посту «Смільниця» Львівської митниці ДФС з 16.04.2020. Стягнуто із Львівської митниці ДФС  на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 58602 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот дві) грн. 12 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 6984 (шість тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 63 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів допущено до негайного виконання.
Додатковим рішенням від 14 січня 2021 року задоволено частково заяву представника позивача про прийняття додаткового судового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу:
стягнуто із Львівської митниці ДФС  на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.;
Не погоджуючись з додатковим рішенням Галицька митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати оскаржене рішення та прийняти нове, яким у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги Галицька митниця Держмитслужби покликається на те, що дана категорія справи не є складною, а написання позовної заяви не потребувало значного проміжку часу, для такого високого розміру гонорару. Зазначає, що з наданого позивачем розрахунку сум гонорару за надану професійну правничу допомогу слідує, що ряд послуг, які надавалися позивачу не є доцільними, дублюють одна одну, не мали впливу на хід розгляду справи та не потребують спеціальних професійних навиків. Враховуючи наведене просить суд заявлену суму витрат, понесених позивачем на оплату послуг адвоката, зменшити в зв`язку із завищенням  та не відповідності критеріям співмірності.
Апеляційну скаргу на додаткове судове рішення також подав ОСОБА_1 , просить суд скасувати оскаржене  судове рішення та прийняти нове, яким заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задовольнити повністю. 
В обґрунтування вимог скарги зазначає, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатись у ці правовідносини. Відтак, вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано зменшив суму витрат до відшкодування.
Крім того, ОСОБА_1 наводить перелік послуг, які йому надав адвокат, однак, які суд першої інстанції, на думку позивача, залишив поза увагою. Тому, ОСОБА_1 стверджує, що суд першої інстанції  не дослідив у повному обсязі усі обставини щодо понесених ним витрат на правову допомогу.
У відповідь на подані апеляційні скарги, ОСОБА_1 та Галицька митниця Держмитслужби відповідно подали відзиви, в яких заперечили щодо доводів один одного.
У судовому засіданні представник Галицької митниці вимоги своєї скарги підтримує, проти вимог скарги ОСОБА_1 заперечує.
Представник позивача в судовому засідання проти вимог скарги Галицької митниці Держмитслужби заперечує, натомість підтримує скаргу ОСОБА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, ознайомившись із доводами апеляційної скарги, матеріалами справи та оцінивши їх у сукупності, колегія суддів апеляційного адміністративного суду приходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судом 21.06.2019 між Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Марусяк і Партнери» (Адвокатське об`єднання) та ОСОБА_1 (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №39/19.
Зі змісту п.1.1 вказаного договору, Адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правничу допомогу, в тому числі у кримінальних провадженнях, а клієнт зобов`язується оплатити надану допомогу та сприяти Адвокатському об`єднанню у виконанні покладених на нього обов`язків. Об`єднання доручає адвокатам об`єднання надавати правничу допомогу клієнту за цим договором на підставі ордеру.
Відповідно до п.4.1 цього договору, гонорар адвоката визначається за домовленістю з клієнтом та фіксується в протоколі узгодження гонорару, але не менше 1000 грн. за одну годину роботи адвоката. 
На виконання Договору №39/19 від 21.06.2019 сторони склали акт прийому-передачі послуг №18/12/20-1 від 18.12.2020, згідно з яким, на виконання своїх зобов`язань згідно договору про надання правничої допомоги №39/19 від 21.06.2019, Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Марусяк і Партнери» надано, а клієнтом отримано у квітні-грудні 2020 року наступні послуги: 
1. Аналіз документів щодо можливості звернення до суду із позовом про визнання протиправними і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема та не виключно: копія наказу Львівської митниці ДФС №869-о від 03.11.2015; копія наказу Львівської митниці ДФС №2666 від 21.12.2019; заяву ОСОБА_1 від 25.02.2020 про звільнення у зв`язку із переведенням на іншу посаду; відповідь Львівської митниці ДФС №20/ДЗН/13-70-04 від 23.03.2020; заяву ОСОБА_1 від 25.02.2020 про переведення на рівнозначну посаду у Галицькій митниці Державної митної служби України; відповідь Галицької митниці Держмитслужби №7.4-1-12/10/8621 від 23.03.2020; попередження про наступне вивільнення від 10.03.2020; Наказ Львівської митниці ДФС N286-0 від 13.04.2020 про звільнення ОСОБА_1 ; Відповіді Львівської митниці ДФС №5/адв/13-70-04 від 03.03.2020; лист Львівської митниці ДФС №33/адв/13-70-04 від 12.05.2020. Тривалість 1,5 год., вартість – 3000,00 грн.;
2. Підготовлено позовну заяву ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС та Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу від 15.05.2020, зокрема: аналіз законодавства та судової практики; підготовлено квитанцію про сплату судового збору та проведено відповідну оплату; підготовлено позовну заяву;  виготовлено копії документів, що долучаються як додатки до позовної заяви; належним чином завірено копії документів, що долучаються як додатки до позовної заяви; направлено позовну заяву засобами поштового зв`язку через відділення №79006 АТ «УКРПОШТА».
3. Отримано відзив Галицької митниці Держмитслужби по справі №380/3793/20 без додатків. Підготовлено заяву про ознайомлення із матеріалами справи №380/3793/20 з метою фотофіксації додатків долучених до відзиву Галицької митниці Держмитслужби. Проведено ознайомлення із матеріалами справи №380/3793/20 06.08.2020. Аналіз відзиву Галицької митниці Держмитслужби по справі №380/3793/20 із додатками.
4. Підготовлено клопотання про витребування в межах справи №380/3793/20 доказів від 24.07.2020, зокрема: підготовлено клопотання про витребування доказів; направлено клопотання про витребування доказів Відповідачам по справі №380/3793/20 засобами поштового зв`язку через відділення №79059 АТ «УКРПОШТА»; направлено клопотання про витребування доказів, засвідчене Центральним засвідчувальним органом у Львівський окружний адміністративний суд засобами електронного зв`язку.
5. Участь у судовому засідання в межах справи №380/3793/20 29.07.2020.
6. Підготовлено та направлено адвокатський запит Вих.N214/08/20-4 від 14.08.2020 у Львівську митницю ДФС та адвокатський запит Вих.N214/08/20-5 від 14.08.2020 у Галицьку митницю Держмитслужби
7. Підготовлено та направлено заяву про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог по справі №380/3793/20 від 31.08.2020, зокрема: підготовлено заяву про зміну предмету позову уточнення позовних вимог по справі №380/3793/20; направлено заяву про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог по справі №380/3793/20 засобами поштового зв`язку через відділення №79059 АТ «Укрпошта»;  направлено клопотання про витребування доказів, засвідчене Центральним засвідчувальним органом у Львівський окружний адміністративний суд та Відповідачам по справі засобами електронного зв`язку.
8. Підготовлено та подано у Львівський окружний адміністративний суд в межах справи №380/3793/20 клопотання про витребування доказів (уточнене) від 02.09.2020 із додатками.
9. Участь у судовому засідання в межах справи №380/3793/20 02.09.2020.
10. Участь у судовому засідання в межах справи №380/3793/20 09.09.2020.
11. Підготовлено в межах справи №380/3793/20 додаткові пояснення від 02.11.2020, зокрема: аналіз актуальної судової практики; підготовлено додаткові пояснення; направлено додаткові пояснення по справі №380/3793/20, засвідчені Центральним засвідчувальним органом у Львівський окружний адміністративний суд та Відповідачам по справі засобами електронного зв`язку.
12. Участь у судовому засідання в межах справи №380/3793/20 04.11.2020.
13. Підготовлено та направлено адвокатський запит Вих.№204/11/20-1 від 04.11.2020 у Галицьку митницю ДФС щодо нарахувань заробітної плати Позивачу в період з 01.12.2019 по 13.04.2020 та адвокатський запит Вих.№211/11/20-4 від 11.11.2020 у Львівську митницю ДФС щодо нарахувань заробітної плати Позивачу в період з 01.12.2019 по 13.04.2020.
14. Отримано та проведено ознайомлення із додатковими поясненнями Галицької митниці Держмитслужби від 13.11.2020, що надійшли на електронну пошту представника Позивача.
15. Участь у судовому засідання в межах справи №380/3793/20 18.11.2020.
16. Отримано та проведено ознайомлення із матеріалами, що направлялися у Львівський окружний адміністративний суд, в межах справи №380/3793/20, представником Галицької митниці Держмитслужби, на 29 аркушах, 23.11.2020.
17. Участь у судовому засідання в межах справи №380/3793/20 07.12.2020.
18. Підготовлено у межах справи №380/3793/20 заяву від 10.12.2020 та направлено на електронну поштову адресу Львівського окружного адміністративного суду та Відповідачів.
19. Участь у останньому судовому засіданні в межах справи №380/3793/20, що відбудеться 23.12.2020 (у випадку відкладення судового засідання, оплата за наступне, що буде призначено).
20. Підготовка заяви про стягнення із Відповідачів витрат на професійну правничу допомогу та подання протягом 5 (п`яти) днів з моменту винесення рішення у справі №380/3793/20, зокрема та не виключно: підготовка заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу; підготовка деталізованого акту приймання передачі послуг №18/12/20 від 18.12.2020; зустріч із Клієнтом щодо проведення розрахунків за роботу, що була виконана в межах справи №380/3793/20; направлення примірника заяви Відповідачам та у Львівський окружний адміністративний суд шляхом направлення засобами поштового зв`язку.
Факт надання та оплати зазначеної правової допомоги (юридичних послуг) на загальну суму 55000,00 грн. підтверджується квитанцією АТ КБ ПриватБанк №0.0.1948015476.1 від 18.12.2020.
Приймаючи оскаржене сторонами додаткове рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявлені позивачем до відшкодування витратити на професійну правничу допомогу  є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Суд першої інстанції вважав, що заявлений розмір витрат є не співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступні міркування.
Відповідно до ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч.2 ст.252 КАС України заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Відповідно до ч.3 ст.252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.7 цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати: на професійну правничу допомогу.
Витрати на професійну правничу допомогу регулюються ст.134 КАС України.
При цьому, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Пунктом 3 вказаної статті визначено, що для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Водночас, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п.4 ст.134 КАС України).
Відповідно до ч. 5. ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду, у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.12.2018 (справа №826/856/18), від 16.05.2019 №823/2638/18.
Згідно з ч.7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч.ч.2, 3 ст.30 вищевказаного Закону).
Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Але, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо однак, вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У частині шостій статті 134 КАС України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити, що виготовлення копій документів, направлення клопотань та додаткових пояснень, завірення копії документів не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги. А тому витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу.
Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в ухвалі від 04.11.2019 (справа №9901/264/19).
Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору. 
Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд враховує під час вирішення такого питання.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), №34884/97).
Апеляційний суд, аналізуючи доводи скаржників викладені у текстах скарг не може погодитись з ними, оскільки вважає, що сторони у своїх міркуваннях, оцінюючи розмір витрат на професійну правничу допомогу не надають належного значенню, а подекуди й перекручують такий критерій як складність виконаних робіт. Так, Галицька митниця Держмитслужби заперечуючи проти відшкодування судових витрат вважає, що такі фактично взагалі не підлягають відшкодуванню, чим по суті оспорює право позивача на отримання компенсації за понесені ним витрати під час розгляду справи, розпочати яку він був змушений внаслідок протиправних дій суб`єкта владних повноважень. При цьому при наявному переліку виконаних робіт представником позивача Галицька митниця водночас по суті нівелює значення виконаної ним роботи, заперечуючи її вартісну оцінку та оплатність.
В той же час, представник ОСОБА_1 , наполягаючи на обґрунтованості заявленої до відшкодування суми витрат на правничу допомогу, в апеляційній скарзі наголошує на необхідності оцінки апеляційним судом кожної наданої послуги окремо. Разом з тим апеляційний суд вважає, що така надмірна деталізація в характеристиці кожної послуги є абсолютно недоречною, а оцінка заявлених витрат має здійснюватися в першу чергу через призму складності виконання послуги, а не затраченого часу.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого   ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Відтак, з огляду на суть спору та обсяг наданих послуг, апеляційний суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на правничу допомогу є неспівмірним із складністю справи, необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу. 
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги Галицької митниці Держмитслужби та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення   Львівського окружного адміністративного суду  від 14 січня 2021 року у справі № 380/3793/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 18 травня 2021 року.