УХВАЛА
про залишення касаційної скарги без руху

26 травня 2021 року 
Київ
справа №480/3287/19
адміністративне провадження №К/9901/17952/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Н.В. Коваленко,
суддів: Я.О. Берназюка, І.В. Желєзного 
перевіривши касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2021 року у справі за позовом Служби автомобільних доріг у Сумській області до Державної екологічної інспекції у Сумській області про визнання протиправними та скасування наказу, направлення та припису,

У С Т А Н О В И В:

Касаційна скарга Державної екологічної інспекції у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2021 року надійшла до Верховного Суду 17 травня 2021 року.

Згідно із відтиском поштового штемпеля на конверті касаційна скарга направлена до Верховного Суду 12 травня 2021 року.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку, що подана касаційна скарга не відповідає вимогам пункту 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки скаржником не зазначено підстави касаційного оскарження.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України  обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Таким чином, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Оскільки розгляд справи в суді першої інстанції здійснено в порядку загального позовного провадження, скаржнику слід зазначити підстави касаційного оскарження, передбачені частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною другою статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Отже, касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Сумській області слід залишити без руху та встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом зазначення обґрунтувань підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 169, 229, 330, 332, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд 

У Х В А Л И В:

1. Залишити без руху касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2021 року у справі за позовом Служби автомобільних доріг у Сумській області до Державної екологічної інспекції у Сумській області про визнання протиправними та скасування наказу, направлення та припису.

2. Надати Державній екологічній інспекції у Сумській області десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначено в мотивувальній частині ухвали.

3. Надіслати Державній екологічній інспекції у Сумській області копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та  оскарженню не підлягає.  

Суддя-доповідач                                                                                           Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                              І.В. Желєзний