Справа № 127/4876/21
Провадження № 22-ц/801/1248/2021
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року	Справа № 127/4876/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача - Медвецького С. К.,
суддів: Оніщука В. В., Копаничук С. Г.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 127/4876/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Венгрин О. О. в залі суду, повний текст якого складено 15 квітня 2021 року,
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_2 є її батьком. 
Указувала, що вона навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Вінницькому фаховому коледжі економіки та підприємництва Тернопільського національного економічного університету» на контрактній формі навчання за спеціальністю «Право» (денна форма навчання) за освітнім ступенем «бакалавр». Загальна вартість навчання за весь період складає 66 700 грн. Стипендію вона не отримує. Проживає з матір`ю та молодшою сестрою. Мати не працює та джерел доходу немає. Добровільно батько коштів на її утримання на період навчання не надає. 
Відповідач працездатний, працює водієм та має регулярний дохід, на його утриманні знаходиться малолітній син. 

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд стягувати з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на її утримання у розмірі 2 000 грн щомісяця на період навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Вінницькому фаховому коледжі економіки та підприємництва Тернопільського національного економічного університету».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь і утримання дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 700,00 грн, щомісячно, починаючи з 24 лютого 2021 року до досягнення дочкою 23-х років чи (або) до закінчення навчання. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 908 грн судового збору.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 продовжує навчання у навчальному закладі, потребує матеріальної допомоги, яку відповідач, будучи працездатним, має можливість надавати у розмірі 700 грн від його заробітку (доходу) щомісячно. При цьому відповідач погоджувався сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 700 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У квітні 2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду змінити в частині визначення розміру аліментів та стягувати з ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 2 000 грн. 

Рух справи в суді апеляційної інстанції
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 11 травня 2021 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 червня 2021 року справу призначено до розгляду на 24 червня 2021 року в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в порушення вимог статей 199, 200 СК України не з`ясував матеріальний стан відповідача. Указує, що ОСОБА_2 має постійне місце роботи, проживає і працює у м. Києві, є здоровою та працездатною особою, а тому може і зобов`язаний утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання до досягнення нею 23-х років. 
Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 указує, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом установлено, що відповідач є батьком позивачки. Указаний факт відповідачем не оспорюється.
ОСОБА_1 навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Вінницькому фаховому коледжі економіки та підприємництва Тернопільського національного економічного університету» на контрактній формі навчання за спеціальністю «Право» (денна форма навчання) за освітнім ступенем «бакалавр». Загальна вартість навчання за весь період складає 66 700 грн. Термін навчання з 01 вересня 2019 року до 30 червня 2023 року. Стипендію не отримує (а.с.9).
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_3 - мати позивачки, за 1 квартал 2020 року отримала 3 327,00 грн доходу (аліменти), за 3 квартал 2020 року - 2 218,00 грн доходу (аліменти) (а.с.10). 
Відповідач ОСОБА_2 працює водієм у ТзОВ «КИЙТРАНС-2005». Його дохід за період з 01 січня до 31 грудня 2020 року складає 12 046,00 грн. З 19 березня 2020 по 31 грудня 2021 року відпустка без збереження заробітної плати (COVID-19) (а.с.25).
На утриманні відповідача знаходиться малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.28).
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Між сторонами виникли правовідносини з приводу утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.
Указані правовідносини регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжуються навчання і у зв`язку з чим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 СК України).
Частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що: «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».
Аналогічний висновок міститься у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.
Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Установивши, що ОСОБА_1 продовжує навчатися у Відокремленому структурному підрозділі «Вінницькому фаховому коледжі економіки та підприємництва Тернопільського національного економічного університету» та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а ОСОБА_2 , який є працездатною особою та має місце роботи, однак знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього дочку, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки.
Разом із тим, аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.
Суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, встановив баланс між обов`язком відповідача по сплаті аліментів та правом повнолітньої дитини на отримання матеріальної допомоги на період навчання.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не з`ясував матеріальний стан відповідача, не надав значення тому, що відповідач працевлаштований, не заслуговують на увагу та на правильність висновків суду не впливають.
Судом першої інстанції вірно встановлено та взято до уваги, що на утриманні відповідача знаходиться неповнолітній син, а також те, що відповідач тимчасово не отримує дохід, оскільки перебуває у відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку з коронавірусною хворобою (COVID-19).
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для зміни рішення.
Отже доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а позивач, яка звернулася з апеляційною скаргою, звільнена від сплати судового збору, то судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Суддя-доповідач                       С. К. Медвецький
судді:                       В. В. Оніщук
              С. Г. Копаничук