ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 р.	Справа № 520/9403/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2020, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., м. Харків по справі № 520/9403/2020
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області                 
          про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі – відповідач), в якому, просив суд:
- визнати протиправними дії та бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області щодо невиплати в день звільнення 02.07.2014 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки за період роботи з 14.08.1997 по 02.07.2014 в органах внутрішніх справ;
- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області нарахувати та виплатити з урахуванням індексації грошову компенсацію за всі невикористані дні відпустки на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпустки за період роботи з 14.08.1997 по 02.07.2014 в органах внутрішніх справ.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 року вказаний адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії та бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області щодо невиплати в день звільнення 02.07.2014 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки за період роботи з 14.08.1997 по 31.12.2013 в органах внутрішніх справ.
Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області нарахувати та виплатити з урахуванням індексації грошову компенсацію за всі невикористані дні відпустки на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпустки за період роботи з 14.08.1997 по 31.12.2013 в органах внутрішніх справ.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 року у справі № 520/9403/2020, та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що відповідно до п. 56 Порядку № 114 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення. Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства. Таким чином право на отримання грошової компенсації передбачено особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ виключно за відпустку, яку ними не використано у році звільнення. Згідно листа заступника голови ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області від 06.08.2020 № 2987/119-29/01-2020 позивачу при звільненні у 2014 році нараховано та виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 2014 рік в сумі 2996,78 грн.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив службу в ГУМВС України в Харківській області з 14.08.1997 року по 02.07.2014 рік. 
Наказом ГУМВС України в Харківській області від 02.07.2014 року № 216 о/с, старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок УДСБЕЗ ГУМВС України в Харківській області, майора міліції ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням зі служби в органах внутрішніх справ.
Згідно копії витягу із наказу Головного управління МВС України в Харківській області від 02.07.2014 року, вислуга років ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ складає: у календарному обчисленні - 16 років, 10 місяців. 18 днів, у пільговому обчисленні - 21 рік, 5 місяців 5 днів.
Однак, при звільненні позивача зі служби йому не була нарахована та виплачена грошова компенсація за невикористані відпустки.
У зв`язку із чим, позивач через свого адвоката звернувся із адвокатським запитом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якій просив надати довідку щодо наказів щорічних відпусток з 14.08.1997 по 02.07.2014 ОСОБА_1 , якщо такі були та надати довідку щодо грошових компенсацій за невикористані щорічні відпустки ОСОБА_1 з 14.08.1997 по 02.07.2014, якщо такі були.
Листом від 22.07.2019 №27аз/119-29/02-2019 відповідач надав довідку №1375.
Відповідно до вищевказаної довідки позивач в період з 14.08.1997 по 31.12.2013 не отримував грошові компенсації за невикористані щорічні відпустки. Разом з тим відповідач вказав у довідці, що при звільнені з ОВС згідно наказу ГУМВС України в Харківській області від 02.07.2014 №216 о/с позивачу нарахована та виплачена компенсація за невикористану відпустку з 01.01.2014 в сумі 2996,78 грн.
Крім того, листом від 02.07.2019 №40аз/119-12/01-2019 управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції України в Харківській області повідомило позивачу, що згідно обліків УКЗ ГУНП в Харківській області наказом ГУМВС України в Харківській області від 14.09.2012 №173 о/с ОСОБА_1 надавалась чергова відпустка за 2012 рік згідно зі ст. 51 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України з 03 вересня 2012 року по 12 жовтня 2012 року. Більш детальної інформації щодо перебування ОСОБА_1 у чергових відпустках під час проходження в ОВС України у відповідача немає, у зв`язку із чим управлінням надіслано запит на архівну особову справу ОСОБА_1 до Департаменту з питань режиму та службової діяльності МВС України 02.07.2019.
12 грудня 2019 року позивач через свого адвоката звернувся до Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області із клопотанням, в якому просив здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення (компенсації за невикористані щорічні відпустки) за період з 14.08.1997 по 31.12.2013 та здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 всіх виплат відповідно до нормативних актів, що регулюють грошове забезпечення міліціонера за весь час проходження ним служби.
Листом від 26 грудня 2019 року №П-412/119-29/02-2019 Головне управління МВС України в Харківській області повідомило позивача про те, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді атестованого працівника міліції. Нарахування сум грошового забезпечення йому проводилося на підставі: постанови КМУ від 29.07.1991 №114 "Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ"; наказу МВСУ №499 від 31.12.2007 та постанови КМУ №1294 від 07.11.2007 року "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу". Розрахунок компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 здійснено відповідно до чинного законодавства, перерахунку не підлягає, заборгованості ГУМВСУ в Харківській області перед ОСОБА_1 не має.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством України визначено гарантоване право працюючих громадян на грошову компенсацію за невикористані дні відпусток у випадку звільнення працівника та наявність підстав для зобов`язання саме Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області нарахувати та виплатити з урахуванням індексації грошову компенсацію за всі невикористані дні відпустки на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпустки за період роботи з 14.08.1997 по 31.12.2013 в органах внутрішніх справ.
Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Спірним питанням у цій справі є правомірність дій відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпусток за роки, що передували року його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 45 Конституції України установлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Відповідно до частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Аналогічні положення містяться у частині першій статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР.
Частиною першої статті 18 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-XII (далі - Закон №565-XII, у редакції, чинній станом на дату звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ) визначено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.
Станом на дату звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ (02.07.2014) порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначало Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).
Згідно із пунктом 49 Положення №114 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д) у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням.
Приписами пунктів 51, 52 Положення №114 передбачено, що тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно. За рішенням Міністра внутрішніх справ у виняткових випадках можуть надаватися чергові відпустки тривалістю 45 діб особам рядового і начальницького складу, які потребують подовженого відпочинку у зв`язку з особливо складними умовами служби.
Чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року. Особам рядового і начальницького складу, які захворіли під час чергової відпустки, вона після одужання продовжується на число невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється начальником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого лікарем і начальником (головним лікарем) лікувального закладу.
Відповідно до пункту 55 Положення №114 відкликання осіб рядового і начальницького складу із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено прямим начальником (від начальників головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, на транспорті та науково-дослідних установ, ректорів вищих навчальних закладів МВС, прирівняних до них і вище).
При відкликанні з чергової відпустки невикористана її частина надається, як правило, в поточному році. Якщо невикористана частина відпустки становить 10 діб і більше, особам рядового і начальницького складу видаються проїзні документи для проїзду до місця проведення відпустки, але не далі пункту, з якого вони були відкликані, і назад, а також надається додатковий час на дорогу понад відпустку.
За бажанням осіб рядового і начальницького складу, невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Відповідно до пункту 56 Положення № 114 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.
Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.
Системний аналіз наведених норм свідчить, що законом не виключаються випадки, коли відпустка особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ не буде використана протягом календарного року. Одночасно, не передбачено позбавлення особи права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. При цьому, за бажанням осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, право на відпустку за попередній рік можна використати одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Тобто, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), не використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку працівники органів внутрішніх справ, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
При цьому, з огляду на неврегулювання приписами Закону №565-XII та Положення №114 питання компенсації невикористаної частини відпустки працівникам органам внутрішніх справ за роки, що передували року звільнення, застосуванню підлягають приписи КЗпП України, Закону №504/96-ВР та Порядку №100.
Так, відповідно до  частини першої статті 24 указаного Закону,  частини першої статті 83 КЗпП України  (у редакції, чинній станом на дату звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ) у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.
Так, Порядком №100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Порядок же виплати грошового забезпечення працівникам органів внутрішніх справ визначено Інструкцією №499.
Отже, у випадку звільнення осіб з органів внутрішніх справ, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної так і додаткової відпусток.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі № 160/10875/19, від 04.02.2021 у справі №160/5393/19.
З наявної в матеріалах справи копії послужного списку позивача колегією суддів встановлено, що у період з 14.08.1997 по 21.06.2002 ОСОБА_1 був курсантом Університету внутрішніх справ, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.139,149).
Згідно атестаційного листа від 06.06.2002 та рапорту позивача від 25.06.2002 його було призначено на посаду оперуповноваженого ВДСБЕЗ Лінійного відділу на ст. Лозова УМВС України на Південній залізниці, що також підтверджено записом у послужному списку (а.с.139,163-166).
У період з 23.06.2004 по 01.02.2005 позивач проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого ВДСБЕЗ лінійного відділу на станції Основа УМВС України на Південній залізниці.
Наказом УМВС України на Південній залізниці від 01.02.2005 №6 о/с позивач був відряджений (призначений) для подальшого проходження служби до іншої юридичної особи- УМВС України в Харківській області (а.с.158).
Згідно записів трудової книжки позивач у період з 01.02.2005 по 02.07.2014 проходив службу в ГУМВС України в Харківській області.
При цьому, у період з 14.08.1997 по 21.06.2002 ОСОБА_1 навчався в Університеті внутрішніх справ.
Таким чином, у період з 25.06.2002 по 01.02.2005 позивач проходив службу в Управління МВС України на Південній залізниці.
Отже, з 14.08.1997 по 01.02.2005 позивач навчався в Університеті внутрішніх справ та проходив службу в іншому органі МВС України – Управління МВС України на Південній залізниці, що підтверджено представником позивача в наданих до суду поясненнях від 11.05.2021 року. При цьому, колегія суддів  зазначає, що Управління МВС України на Південній залізниці є окремою юридичною особою, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. 
На даний час Управління МВС України на Південній залізниці знаходиться у стані припинення, що підтверджується витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Згідно із ч. 4 ст. 105 ЦК України до ліквідаційної комісії з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи.
Колегія суддів зазначає, що належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не повинна і не може відповідати за пред`явленим позовом. У разі якщо за змістом норми матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, учасником спірних відносин та зобов`язаною особою є інша, ніж особа, до якої пред`явлено позов, підстави для задоволення позову відсутні.
Враховуючи, що позивач у період з 01.02.2005 по 02.07.2014 проходив службу в ГУМВС України в Харківській області, що підтверджено копією послужного списку та записами трудової книжки, відповідач має обов`язок щодо виплати компенсації у разі невикористання відпустки за період з 01.02.2005 по 02.07.2014 року.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій та бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області щодо невиплати в день звільнення 02.07.2014 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки за період роботи з 14.08.1997 по 01.02.2005 в органах внутрішніх справ; зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області нарахувати та виплатити з урахуванням індексації грошову компенсацію за всі невикористані дні відпустки на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпустки за період роботи з 14.08.1997 по 01.02.2005 в органах внутрішніх справ, а тому рішення суду першої інстанції в частині задоволення цих вимог підлягає скасуванню.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявний лист Головного управління Національної поліції України в Харківській області від 02.07.2019 року №40аз/119-12/01-2019 наданий на письмовий запит представника позивача ОСОБА_2 зі змісту якого встановлено, що наказом ГУМВС України в Харківській області від 14.09.2012 № 173 о/с ОСОБА_1 було надано чергову відпустку за 2012 рік згідно зі ст.51 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України з 03 вересня по 12 жовтня 2012 року (а.с. 150).
Перебування позивача у відпустці в період з 03 вересня по 12 жовтня 2012 року також підтверджено представником позивача в наданих до суду письмових поясненнях від 11.05.2021 року (а.с.147).
Таким чином, враховуючи, що позивачем було використано чергову відпустку за 2012 рік, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій та бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області щодо невиплати в день звільнення 02.07.2014 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2012 рік та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2012 рік задоволенню не підлягають, а тому рішення суду першої інстанції в частині задоволення цих вимог підлягає скасуванню.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій та бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області щодо невиплати в день звільнення 02.07.2014 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки за період роботи з 2005 по 2011 рік та за 2014 рік в органах внутрішніх справ та зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області нарахувати та виплатити з урахуванням індексації грошову компенсацію за всі невикористані дні відпустки на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпустки за період роботи з 2005 по 2011 рік.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 року у справі №520/9403/2020 в частині задоволення позовних вимог за період з 14.08.1997 по 01.02.2005 та за 2012 рік з прийняттям в цій частині постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області  задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 по справі №520/9403/2020  скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області щодо невиплати в день звільнення 02.07.2014 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки за період роботи з 14.08.1997 по 01.02.2005 та за 2012 рік в органах внутрішніх справ; зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області нарахувати та виплатити з урахуванням індексації грошову компенсацію за всі невикористані дні відпустки на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпустки за період роботи з 14.08.1997 по 01.02.2005 та за 2012 рік в органах внутрішніх справ,  прийняти постанову, якою у задоволенні вказаної частини позовних вимог відмовити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 року у справі №520/9403/2020 про задоволенні іншої частини позову залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    О.М. Мінаєва   	
Повний текст постанови складено  26.05.2021 року